Справа № 826/6940/18
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05 грудня 2018 року № 826/6940/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови виплатити пенсію за вислугу років без обмежень її максимального розміру;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру", здійснити виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії за вислугу років з 19.12.2017 до дати рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.06.2018 відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

В обґрунтування позовних зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті пенсії за вислугу років, яка призначена відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII без обмеження максимальним розміром. Позивач зазначив, що на момент подання заяви мав право на пенсію без обмеження її максимальним розміром на підставі Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, оскільки проходить військову службу, працює у військовій прокуратурі під час особливого періоду, який триває, проте відповідачем безпідставно не враховано вимоги Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ, відповідно до яких до позивача не можуть застосовуватися обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, позаяк позивачем до заяви про призначення пенсії не було додано доказів проходження ним військової служби. У відзиві зазначено про безпідставність вимог позивача виплачувати йому пенсію без обмеження максимальним розміром в зв'язку з тим, що пенсія ОСОБА_1 призначена 19.12.2017, тобто після набрання чинності відповідними положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, які обмежують максимальний розмір пенсії та визначають, що виплата пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII прокурорам, які продовжують працювати, проводиться в розмірі пенсії за віком обчисленому відповідно до цього Закону. Позивачу виплата пенсії здійснювалась в розмірі 3287,83 грн., що, за твердженням представника відповідача, відповідає пенсії за віком обчисленої згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Підставами невизнання позову вказано також Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI, яким встановлено максимальний розмір пенсії, в тому числі й для пенсії призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII. Відповідачем наголошено, що пункт 3 Прикінцевих положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI, яким передбачено, що обмеження встановлені цим Законом (зокрема, обмеження пенсії максимальним розміром) не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах в органах військової прокуратури, не стосуються частини п'ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 19.12.2017 №2249-VIII, які прийняті пізніше, встановлені обмеження щодо максимального розміру пенсії.

Позивач надав суду відповідь на відзив (а.с. 53 т. І), де вказав на те, що всі документи, які підтверджують проходження ним військової служби, були надані разом із заявою про призначення/перерахунок пенсії, що підтверджується розпискою-повідомленням від 19.12.2017 №18921 Лівобережному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с. 16, 83 т. І).

Не зважаючи на те, що заявами по суті в даній категорії справ відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є позов та відзив, для встановлення обставини подання позивачем доказів проходження ним військової служби в особливий період судом призначено судове засідання та витребувано пенсійну справу ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача в задоволені позову просив відмовити. Після дослідження письмових доказів судом продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши заяви по суті, дослідивши письмові докази, судом встановлено.

Позивач, 19.12.2017, звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 82 т. І).

В довідці Генеральної прокуратури України від 20.11.2017 №18-395зп зазначено, що заробітна плата ОСОБА_1 на 20.11.2017 складалась: основний оклад - 9340,00 грн., оклад за військове звання - 135,00 грн., процентна надбавка за вислугу років 30% - 520,50 грн., класний чин (звання) - 135,00 грн., вислуга років - 2802,00 грн., інші виплати, які передбачені чинним законодавством - 57461,73 грн., індексація - 24,12 грн. Всього: 69 762,85 грн. (а.с. 122 т. І).

Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено розрахунок пенсії позивачу з 19.12.2017 за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, яка діє до внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Розрахунок пенсії проведено в розмірі 60 % від суми заробітної плати в розмірі 69762,85 грн. та становить 41857,71 грн. (а.с. 74 т. І).

Позивач, 08.02.2018, звернувся з заявою до голови комісії з припинення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просив повідомити, яким чином та з якого періоду призначено пенсію, на підставі яких нормативно-правових актів та чи забезпечено виплату пенсії без обмеження, як військовослужбовцю в особливий період (а.с. 15 т. І).

Листом від 06.03.2018 №4101/14/С-324 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що загальний розмір пенсії становить 41857,71 грн. Відповідно до пунктів 13-1, 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV обмежено максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах, зокрема, Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, з 01.01.2018 становить - 13730,00 грн., виплата пенсії з 19.12.2017 забезпечується в розмірі пенсії за віком - 3287,83 грн. на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (а.с. 17 т. І).

Позивач вважаючи відмову щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, такою, що порушує його права та інтереси, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві).

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Право на пенсійне забезпечення прокурорів незалежно від віку за наявності відповідного стажу передбачено статтею 86 Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (у редакції, чинній нас виникнення спірних відносин).

Згідно з частиною першою статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2017 по 30.09.2018 - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Як уже зазначалось, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 06.03.2018 №4101/14/С-324 повідомило позивача про нарахування пенсії з 19.12.2017 в розмірі 60 % від суми заробітної плати - 69762,85 грн., що становить - 41857,71 грн., а також про здійснення виплати пенсії за віком в розмірі 3287,83 грн. Наведені обставини сторонами не заперечувались.

Підставами призначення такої пенсії у відзиві та листі від 06.03.2018 №4101/14/С-324 зазначено абзац четвертий часини п'ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, за яким з 01.01.2018 пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також пункт 13-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, відповідно до якого з 01.10.2017 пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Крім того, відповідачем зазначено, що на час призначення позивачу пенсії встановлювались обмеження щодо обмеження пенсії максимальним розміром.

Відповідно до абзацу шостого частини п'ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV визначено, що максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Відповідачем у відзиві зазначено, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження проходження ним військової службу в органах в органах прокуратури в особливий період.

З метою встановлення наведених обставин витребувано копію пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 73-131 т. І). Судом встановлено, що в матеріалах пенсійної справи наявні: копія трудової книжки, на сторінці 47 якої вказано, що ОСОБА_1 звільнений з посади, яку обіймав, у зв'язку зі вступом на військову службу (а.с. 96 т. І); лист Генеральної прокуратури України від 07.11.2017 №10/7-1079 вих-17 про вступ ОСОБА_1 16.04.2015 на військову службу, укладення контракту з Міністерством оборони України строком на п'ять років, проходження військової служби в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України на посаді начальника управління (а.с. 117 т. І); контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного Міністерством оборони України зі ОСОБА_1 (а.с. 118-121 т. І); копія довідки Генеральної прокуратури України від 20.11.2017 №18-395зп, виданої позивачу про те, що він працює в Генеральній прокуратурі України на посаді начальника управління та складові заробітної плати (а.с. 122-123 т. І).

Наведені докази спростовують доводи представника відповідача щодо неподання позивачем документів на підтвердження проходження ним військової служби на посаді прокурора. Отже, суд констатує, що на час подання заяви від 19.12.2017 про призначення пенсії ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника управління в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України.

Щодо проходження військової служби ОСОБА_1 під час дії особливого періоду, то судом враховано судову практику з цього питання. Наприклад, у постанові від 07.11.2018 у справі №755/12037/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що особливий період відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. Наведена позиція неодноразово висловлювалась у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №131/1449/16-ц, від 14.02.2018 у справі №727/2187/16-ц, від 20.02.2018 у справі №640/4439/16-ц; від 21.02.2018 у справі №211/1546/16-ц, від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц.

З огляду на таку судову практику, суд доходить висновку, що станом на час вирішення питання про призначення позивачу пенсії, він проходив військову службу та обіймав посаду в органах військової прокуратури в особливий період.

За твердженням позивача, на нього як на військовослужбовця, який проходить службу в органах прокуратури поширюються перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ.

Відповідно до пункту 3 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах в &?с;...&gс; органах військової прокуратури &l&;...&g&;. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу &?е;...&?б; або перебувають на посадах в органах військової прокуратури &?а;...&?а;. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

На думку суду, необґрунтованими є доводи відповідача щодо застосування до позивача абзацу четвертого часини п'ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру", оскільки відповідні положення цієї норми стосуються пенсій, призначених після 01.01.2018, що зазначено в самій нормі, водночас, пенсію позивачу призначено з 19.12.2017.

Крім того, наведені обмеження не можуть бути застосовані до позивача, позаяк такі обмеження встановлювались Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ, прикінцевими та перехідними положеннями яких наведені обмеження не застосовуються до позивача, який на момент призначення пенсії проходив військову службу в органах військової прокуратури під час дії особливого періоду.

За наведених підстав не може бути застосовано до позивача положення абзацу шостого частини п'ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру", яким встановлюються обмеження максимального розміру пенсії, оскільки такі обмеження передбачені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ, відповідно не можуть поширюватись на позивача, який проходив військову службу в особливий період на посаді в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України.

Відповідачем, як правову підставу для виплати пенсії позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV та наявність підстав для обмеження її максимальним розміром, вказано положення пунктів 13-1, 13-2 розділу XV Прикінцевих положень цього Закону. Проте пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VII, яким внесені зазначені зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV установлено, що норми статті 86 Закону України "Про прокуратуру" щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідні зміни до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не вносились, тому до спірних відносин підлягають застосуванню положення статті 86 Закону "Про прокуратуру" (наприклад, постанова Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018 справа №686/17309/17).

З огляду на висновки суду про застосовність до спірних відносин положень статті 86 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням особливостей, встановлених прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ щодо непоширення на позивача, який проходив військову службу в особливий період на посаді в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України, обмежень встановлених Законом України "Про прокуратуру", а також пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV щодо обмеження пенсії максимальним розміром, незастосовність до позивача вимог пункту 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV з урахуванням пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VII, суд доходить висновку, що відповідачем виплачувалась пенсія позивачу в розмірі 3287,83 грн. без достатніх правових підстав. Відтак, слід визнати протиправною виплату відповідачем пенсії позивачу в розмірі 3287,83 грн. відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Враховуючи викладене, обґрунтованими є доводи позивача про право на отримання нарахованої пенсії - 41857,71 грн. згідно зі статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII без обмеження максимальним розміром як особі, яка проходила військову службу в особливий період на посаді в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України.

З огляду на викладене, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови відповідача виплатити пенсію за вислугу років без обмежень її максимальним розміром та в частині зобов'язання виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру", здійснивши виплату різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії з 19.12.2017 по 05.12.2018.

Щодо вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відмову виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років без обмеження її максимальним розміром, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки відмову було висловлено в листі №4101/14/С-324 від 06.03.2018, що не є рішенням в розумінні КАС України. Як убачається з матеріалів пенсійної справи (а.с. 74 т. І), відповідачем приймалось рішення про призначення пенсії позивачу, яке ним не оскаржується. В даному випадку мова йде про бездіяльність, яка визнана судом протиправною.

Щодо строків звернення до суду, то суд вважає, що позивачем дотримано шестимісячного строку, встановленого статтею частиною 122 КАС України, оскільки про порушене право щодо виплати пенсії в меншому розмірі позивач міг та повинен був дізнатись в наступному місяці за місяцем, в якому призначено пенсію. Пенсію позивачу призначено з 19.12.2017, позов подано до суду 02.05.2018, тобто в межах шестимісячного строку.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено 704,80 грн судового збору за одну вимогу немайнового характеру (квитанція від 02.05.2018 №0.0..1) З урахуванням часткового задоволення позову, неподання відповідачем доказів понесення судових витрат, на користь позивача підлягають присудженню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 352,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсію, призначену з 19 грудня 2017 року, без обмеження максимальним розміром.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 пенсію, призначену з 19 грудня 2017 року, без обмеження максимальним розміром.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченою пенсією та пенсією, призначеною з 19 грудня 2017 року, яка підлягала виплаті без обмеженння максимальним розміром, за період з 19 грудня 2017 року по 05 грудня 2018 року.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.) судових витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

У задоволенні решти возову відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 02055, АДРЕСА_1).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідних положень Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець