Справа № 826/1356/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 грудня 2018 року

Київ

справа №826/1356/17

адміністративне провадження №К/9901/65355/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Хохуляка В.В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі №826/1356/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.11.2016 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» за податковими зобов'язаннями - 14049356,00грн. та за штрафними санкціями - 3512339,00грн;

- визнати протиправною податкову вимогу на сплату податкового боргу та пені на суму 8142650,01грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.11.2016 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем «військовий збір» за податковим зобов'язанням - 12498993,00грн та за штрафними санкціями 3124748,00грн;

- повернути позивачу суму добровільно сплаченого нарахування на прибуток у розмірі 14049356,00грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 закрито провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги на сплату податкового боргу - пені на суму 8142650,01грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві в частині позовних вимог щодо повернення позивачу суми добровільно сплаченого нарахування на прибуток на суму 14049356,00грн. - залишено без розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018, позовні вимоги - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 15.11.2016 № та №. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві 31.10.2018 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2016 №.

Ухвалою Верховного Суду від 05.11.2018 касаційну скаргу було залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) зв'язку з тим, що касаційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку; статті 330 КАС України, оскільки до касаційної скарги не додано документ про сплату судового збору у розмірі та порядку визначеному законом, та встановлено заявнику строк на усунення недоліків, терміном у десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, протягом якого особа має право надати суду обґрунтовану заяву про поновлення строку касаційного оскарження, вказавши підстави та надавши відповідні докази, що унеможливили своєчасне вчинення процесуальної дії зі звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою у строк визначений законом та надати документ про сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху відповідачем-1 на адресу суду направлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку.

Водночас, відповідачем-1 заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі до винесення Верховним Судом рішення по суті. Вказане клопотання мотивовано неможливістю проведення сплати судового збору у зв'язку з відсутністю на рахунку Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві грошових коштів на фінансування даної статті витрат.

Надаючи оцінку доводам викладеним у вказаному клопотанні, суд виходить з наступного.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України, які кореспондуються з приписами частини першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI єдиною підставою для зменшення розміру належних для оплати судових витрат, звільнення від їх оплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Проте, на підтвердження доводів викладених у вказаному клопотанні, заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що майновий/фінансовий стан Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві перешкоджає сплаті ним судового збору за подання касаційної скарги у даній справі у встановленому законодавством порядку та розмірі .

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Статтею 330 КАС України передбачено обов'язок особи, яка подає касаційну скаргу, щодо одночасного надання документу про сплату судового збору.

Таким чином, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Разом з тим, податковим органом не надано жодних доказів які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору у даній справі фінансування з Державного бюджету України.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб'єктами владних повноважень не є підставою для звільнення (відстрочення/розстрочення) від такої сплати. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, клопотання податкового органу про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

На момент постановлення Верховним Судом даної ухвали, на адресу суду від заявника касаційної скарги не надходив документ про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За змістом частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві не виконано вимоги ухвали щодо надання документа про сплату судового збору, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 248, 332, 355, 359 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №826/1356/17.

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі №826/1356/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та зобов'язання вчинити дії - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

В.В. Хохуляк

Суддя Верховного Суду