Справа № 804/4212/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

29 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/4212/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Сколишева О.О..

представника позивача Малєєвої О.М.,

представника третьої особи Кузьменка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року в адміністративній справі №804/4212/18 (головуючий 1-ї інстанції Боженко Н.В., повний текст ухвали складено 01 жовтня 2018 року) за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Повєткіної Надії Миколаївни, (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство «Український акціонерний проектний і конструкторсько-технологічний інститут «Укрстальпроект») про визнання протиправними та скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 07.06.2018 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Повєткіної Надії Миколаївни, (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство «Український акціонерний проектний і конструкторсько-технологічний інститут «Укрстальпроект»), в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про припинення обтяження прийняте Приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Повєткіної Н.М. об'єкта нерухомого майна а саме: на приміщення 7 поверху в інженерно-лабораторному корпусі А-9, яке складається з позицій 1-15 загальною площею 350,2 кв.м., що розташоване за адресою: м.Дніпро, вул.Князя Ярослава Мудрого (вул.Ленінградська,) будинок 5, згідно якого припинено обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, яке було предметом іпотеки на підставі Договору застави нерухомого майна від 10.04.2001 року та Договору про внесення змін №1 від 24.09.2004 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про припинення іпотеки, прийняте Приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Повєткіної Н.М. об'єкта нерухомого майна а саме: на приміщення 7 поверху в інженерно-лабораторному корпусі А-9, яке складається з позицій 1-15 загальною площею 350,2 кв.м., що розташоване за адресою: м.Дніпро, вул.Князя Ярослава Мудрого (вул.Ленінградська), будинок 5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, яке було предметом іпотеки на підставі Договору застави нерухомого майна від 10.04.2001 рок та Договору про внесення змін №1 від 24.09.2004 року.

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37379938 від 03.10.2017 року 13:56:53, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, Повєткіною Н.М., згідно якого зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна, будівлю інженерно-лабораторного корпусу загальною площею 3969,71 кв.м. літера А-9, розташовану за адресою: м.Дніпро, вул.Князя Ярослава Мудрого, буд.5 за ПРАТ «УАПКТІ «УКРСТАЛЬПРОЕКТ» та здійснено державну реєстрацію від 28.09.2017 року;

- зобов'язати Державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Повєткіну Н.М. вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37379938 від 03.10.2017 року 13:56:53, прийнятого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та яким зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна, будівлю інженерно-лабораторного корпусу загальною площею 3969,71 кв.м. літера А-9, розташовану за адресою: м.Дніпро, вул.Князя Ярослава Мудрого, буд.5 за ПРАТ «УАПКТІ «УКРСТАЛЬПРОЕКТ».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року провадження у справі закрито та роз'яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду є незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права.

Третя особа надала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Відповідач суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надав.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити їх без задоволення.

Відповідач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що позивач вважає, що внаслідок реєстрації відповідачем права власності на нерухоме майно за третьою особою - ПРАТ «УАПКТІ «УКРСТАЛЬПРОЕКТ», порушено його право на таке нерухоме майно. Тобто спір має характер приватноправового, оскільки полягає у встановленні або спростуванні права власності, правомірності виникнення такого права за тим чи іншим його суб'єктом, а оскаржувані рішення відповідача по суті є реалізацією волі власника на відчуження майна третій особі в справі. Суд першої інстанції зазначив, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу майна у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку господарської юрисдикції, оскільки виникає спір про право між юридичними особами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України у цьому Кодексі термін «суб'єкт владних повноважень» вживається в такому значенні: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Тобто при розгляді конкретного спору суду необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 10.04.2001 року між позивачем (Заставодержатель) та ПрАТ «УАПКТІ «Укрстальпроект» (Заставодавець) укладено договір застави нерухомого майна (а.с.19-22 т.1).

З тексту вказаного договору застави вбачається, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав Державному Проектно-розвідницькому і конструкторсько-технологічному інституту «Цивільпроектбудіндустрія» (Позичальник) кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 290000,00 грн. ( кредитний договір №545 від 28.03.2001 року).

В забезпечення вчасного повернення отриманого кредиту, сплати відсотків, пені, штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору №545 від 28.03.2001 року, а також інших витрат, які можуть з'явитися на момент повного погашення кредитів, заставодавець - ПрАТ «УАПКТІ «Укрстальпроект» надав у заставу приміщення, яке складається з позицій 1-15 загальною площею 350,2 кв.м. в інженерно-лабораторному корпусі «А-9» на VII-му поверсі, та знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Ленінградська, №5, що належить заставодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу державного майна, посвідченого П'ятою Дніпропетровською державною нотаріальною контрою 14.12.1993 року за реєстром №2-11512 та зареєстрованого у Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації 04.09.1993 року в реєстровій книзі № Р-10 під реєстровим №30 (а.с.13-16 т.1).

Договором про внесення змін №1 від 24.09.2004 року внесено зміни до договору застави нерухомого майна від 10.04.2001 року (а.с.23-27 т.1).

За умовами вказаного договору про внесення змін №1 від 24.09.2004 року в Державний реєстр іпотек було внесено відповідний запис про іпотеку та встановлена заборона відчуження об'єктів нерухомого майна.

10 грудня 2004 року між ПрАТ «УАПКТІ «Укрстальпроект» та ЗАТ КБ «ПриватБанк» складено акт приймання-передачі іпотеки, а саме нерухомого майна, належного ПрАТ «УАПКТІ «Укрстальпроект»: в інженерно-лабораторному корпусі «А-9» на 7-му поверху приміщення, яке складається з позицій 1-15 загальною площею 350,2 кв.м., а саме: кабінет - 34,9 кв.м.; коридор - 4,0 кв.м.; кабінет - 32,0 кв.м; кабінет - 17,4 кв.м.; кабінет - 11,6 кв.м.; коридор - 5,8 кв.м.; кабінет - 16,9 кв.м.; кабінет - 4,7 кв.м.; кабінет - 70,5 кв.м.; кабінет - 30,5 кв.м.; кабінет - 19,7 кв.м.; туалет - 4,3 кв.м.; умивальник - 36 кв.м.; вентиляційна камера - 9,8 кв.м.; коридор - 84,5 кв.м. (а.с.28 т.1).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта - ЗАТ КБ «ПриватБанк» пояснила, що такий акт приймання-передачі вказаних приміщень був складено з метою укладання в подальшому з ПрАТ «УАПКТІ «Укрстальпроект» договору оренди нерухомого майна.

Представник позивача, крім того пояснила, що наявний в реєстраційній справі приватного нотаріуса лист «ДРУ» ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо припинення дії договору застави нерухомого майна і виключення іпотечного запису, на підставі якого, на думку позивача, були здійснені приватним нотаріусом реєстраційні дії, викликає сумніви, щодо дійсності такого листа та справжності підпису керівника директора відділення «ДРУ» ПАТ КБ «ПриватБанк». Проте, позивач не звертався до правоохоронних органів з цього приводу.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що позовні вимоги обгрунтовані виключно тим, що під час прийняття рішення відповідачем було допущено порушення, а саме вилучено запис про заборону відчуження та обтяження майна іпотекою на підставі несправжнього документа. В позові жодним чином не ставиться питання законності набуття третьою особою прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта намагалась переконати колегію суддів у відсутності приватного інтересу ЗАТ КБ «ПриватБанк» у вказаній справі.

Проте, з тексту адміністративного позову, матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що позивач вважає, що внаслідок реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою у справі (яка до речі і є власником такого нерухомого майна, що не заперечується позивачем), порушено його право оренди та право власності на іпотечне нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що спір має характер приватноправового, оскільки полягає у встановленні або спростуванні права оренди чи власності, правомірності виникнення такого права за тим чи іншим його суб'єктом, а оскаржувані рішення відповідача по суті є реалізацією волі власника.

Судова колегія зазначає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу майна у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку господарської юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Великої палати Верховного Суду, зокрема, постанови від 14.03.2018 справа №396/2550/17 (72850788), від 21.03.2018, справа №802/1792/17-а (73054799), від 17.04.2018 справа №815/6956/15, від 08.05.2018 справа №826/1001/15 (73903057).

Велика Палата Верховного Суду в подібних правовідносинах щодо оскарження реєстраційних дій, у тому числі щодо майна, яке є предметом іпотеки, висловила позицію, за якою, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З установлених судом першої та апеляційної інстанції фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань (в тому числі договорів оренди) і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами у порядку господарського судочинства.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що позовні вимоги в даному спорі є похідними від права власності на нерухоме майно, а тому даний спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки юридичних осіб, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року в адміністративній справі №804/4212/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року в адміністративній справі №804/4212/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак