Справа № 320/5471/18
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року № 320/5471/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Виноградової О.І., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, скасування відмітки,

встановив:

17 жовтня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетині державного кордону від 11 жовтня 2018 р., яке було прийняте відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 старшим лейтенантом 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль (термінал D)» Степанишиним О. О.

- скасувати відмітку в паспортному документі позивача "Заборонено в'їзд в Україну терміном на 3 (три) роки з 11 жовтня 2018 р. ".

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорюваним рішенням йому було відмовлено у перетинанні державного кордону України у зв'язку з порушенням правил перетинання адміністративного кордону ВЕЗ «Крим». Позивач стверджує, що порушення, яке стало підставою для відмови у перетинанні ним кордону України, не вчиняв, оскільки відвідавши у травні 2017 року Крим він вчинив порушення, яке полягає у незаконному перетинанні державного кордону України, а не адміністративного кордону ВЕЗ «Крим».

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем порушено вимоги ч. 2 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 р. №1207-VII (далі - Закон №1207-VII) та Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженою постановою Кабінету Міністрів від 4 червня 2015 р. №367 (далі - Порядок №367), а саме позивач в'їхав на ТОТ АР Крим та виїхав з неї з порушенням визначених цими нормативними актами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

Відповідач вважає, що наведені обставини є підставою для заборони позивачеві в'їзду в Україну, що у свою чергу було підставою для прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України.

Представники сторін подали до суду письмові клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

За таких обставин на підставі вимог ч. 3 ст. 194 КАС України суд ухвалив подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши наявні матеріал справи, встановив таке.

11 жовтня 2018 р. громадянин Азербайджану ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_1, прибув до України рейсом № 602 «Баку-Київ» через пункт пропуску через державний кордон для міжнародного повітряного сполучення «Київ».

Постановою Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 11 жовтня 2018 р. позивачу заборонено в'їзд в Україну з підстав, передбачених статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпунктом «б» пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» (а.с.33).

Одночасно з прийняттям рішення про заборону в'їзду на територію України, рішенням Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 11 жовтня 2018 р. позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України (а.с. 30).

Як вбачається зі змісту вказаних постанови та рішення, фактичною підставою для заборони в'їзду та для відмови у перетині державного кордону України позивачу слугував висновок посадових осіб ОКПП «Київ» про порушення позивачем порядку в'їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію України у зв'язку з в'їздом до Автономної Республіки Крим без отримання спеціального дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у перетинанні державного кордону України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 р. №1207-VII, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 р. №3773-VI (далі - Закон №3773-VI), Законом України «Про прикордонний контроль» від 5 листопада 2009 р. №1710-VI (далі - Закон №1710-VI), Порядком № 367.

27 квітня 2014 р. набрав чинності Закон України №1207-VII від 15 квітня 2014 р. «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 3 Закону №1207-VII для цілей цього Закону сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій є тимчасово окупованою територією.

Як убачається з вимог ч. 1 ст. 4 Закону №1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 10 Закону №1207-VII в'їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в'їзду - виїзду.

Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. №367 затверджений Порядок №367.

Відповідно до вимог п. 3 зазначеного Порядку в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї іноземців та осіб без громадянства здійснюються за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС через контрольні пункти у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області.

Як убачається з вимог аб. 8 ч. 1 ст. 13 Закону №3773-VI в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в'їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 13 Закону №3773-VI передбачено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Системний аналіз викладених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що у зв'язку із збройною агресією Росії та окупацією нею частини території України, у тому числі території Автономної Республіки Крим, законодавцем запроваджений особливий порядок в'їзду та виїзду з окупованих територій.

Цей порядок передбачає, що в'їзд іноземців на територію Автономної Республіки Крим здійснюється виключно через материкову частину України через контрольні пункти у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області та за умови наявності дозволу від ДМС.

В'їзд або виїзд іноземцями до або з Автономної Республіки Крим у будь-який інший спосіб є підставою для відмови у в'їзді на територію України.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

11 жовтня 2018 р. в пункті пропуску «Бориспіль» о 7 год. 05 хв. під час оформлення пасажирів авіарейсу № 602 «Баку - Київ» виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1, який у рамках прикордонного контролю та з'ясування виконання ним умов в'їзду в Україну надав письмові пояснення, у присутності перекладача російської мови громадянина України Гороховського А., відповідно до яких 31 травня 2017 р. позивач в'їхав на територію Автономної Республіки Крим через Керченську паромну переправу з метою працевлаштування та приблизно через три місяці повернувся в зворотньому порядку тим самим сполученням (а.с. 36).

Зазначений факт підтверджено позивачем у співбесіді, яку було проведено під запис (а.с.37)

Водночас, позивачем не було надано суду жодного документа на в'їзд та виїзд з Автономної Республіки Крим зі спеціальним дозволом ДМС в межами офіційних контрольних пунктів у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області, суд дійшов висновку про порушення позивачем встановленого законодавством України порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач мав передбачені Законом №3773-VI підстави для заборони позивачеві у в'їзді в Україну.

Умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в'їзду в Україну встановлені Законом №1710-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №1710-VI уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому ст. 14 цього Закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Отже, умовою надання іноземцю дозволу на перетин державного кордону України є, зокрема, відсутність щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну.

Суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано відмовив позивачу в перетині державного кордону України, оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 порушив встановлений законодавством України порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, що у свою чергу стало підставою для прийняття рішення про заборону йому в'їзду в Україну.

Позиція позивача, яка зводиться до того, що в'їхавши до тимчасово окупованої території без спеціального дозволу поза межами офіційний пунктів контролю позивач порушив правила перетинання державного кордону України, а не порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, ґрунтується на довільному тлумаченні позивачем вимог чинного законодавства.

Суд зазначає, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1207-VII є тимчасово окупованою територією, на якій діє особливий правовий режим, відмінний від решти території України.

Як убачається з вимог ч. 1 ст. 4 Закону №1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Отже, позивач безпідставно вважає, що до перетину кордону України у межах тимчасово окупованої території мають застосовуватись ті ж правила і наслідки, що підлягають застосуванню при перетині Українського кордону у межах території, що контролюється Урядом України. Такий підхід до правил перетину кордону України і тимчасово окупованої території та наслідків за їх порушення суперечить самій суті та меті запровадження особливого правового режиму на тимчасово окупованих територіях і не відповідає інтересам забезпечення національної безпеки України.

Водночас, суд зазначає, що фактично позивачеві було відмовлено у перетині державного кордону України на підставі вимог ст. 13 Закону №1207-VII та ст. 8 Закону №1710-VI.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже, за таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, чого не було зроблено позивачем.

Як убачається з ч. 2 названої норми, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що і було зроблено відповідачем.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

вирішив:

у задоволені позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Виноградова О.І.