Справа № 807/737/16
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2018 року м. Ужгород№ 807/737/16
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Захарчук І.І.

представника відповідача - Рапіта О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України згідно якої просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 22 квітня 2016 року №178/ос в частині звільнення військовослужбовця Чопського прикордонного загону Державної прикордонної служби України капітана ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. «и» частини шостої ст.26 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу» (за систематичне порушення умов контракту); поновити військовослужбовця Чопського прикордонного загону Державної прикордонної служби України капітана ОСОБА_1 на військовій службі.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 22 квітня 2016 року №178/ос він був звільнений з військової служби на підставі п. «и» частини шостої ст.26 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу» (за систематичне порушення умов контракту). Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень - начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, позивач звернувся до суду даним позовом про скасування наказу від 22 квітня 2016 року №178/ос, оскільки останній прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та є таким, що порушує законні права та інтереси позивача, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позивач підлягає поновленню на військовій службі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд даний адміністративний позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях на даний позов (а.с. 84-88), при цьому пояснивши, що відповідач діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, оскільки підставою для винесення оскаржуваного позивачем наказу слугували наступні накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: № 203-к від 03.07.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; №169-аг від 01.03.2016 року «Про результат службового розслідування по факту можливих хуліганських дій з боку дільничного інспектора прикордонної служби 11 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прапорщика ОСОБА_2 »; №18 від 22.01.2016 року «Про підсумки оперативно-службової діяльності Чопського прикордонного загону за 2015 рік» та направлення начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 до начальника ЗхРУ подання на звільнення з військової служби в запас капітана ОСОБА_1 від 26.03.2016 року №30/2195 з клопотанням про звільнення вказаного офіцера з військової служби, а отже правових підстав для скасування оскаржуваного позивачем наказу немає і у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. 23.06.2012 року між позивачем ОСОБА_1 та начальником Західного регіонального Управління (І категорії) Державної прикордонної служби генерал лейтенантом Горбенко А.І. укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, терміном на п`ять років, з 23.06.2012 року по 22.06.2017 року. (а.с.13-16).

За час проходження військової служби позивачем у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено наступні накази, що слугували підставою для прийняття оскаржуваного позивачем наказу від 22.04.2016 року №178-ос, а саме наказ № 203-к від 03.07.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»(а.с. 21-25); наказ №169-аг від 01.03.2016 року «Про результат службового розслідування по факту можливих хуліганських дій з боку дільничного інспектора прикордонної служби 11 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прапорщика ОСОБА_2 »(а.с 29-32); наказ №18 від 22.01.2016 року «Про підсумки оперативно-службової діяльності Чопського прикордонного загону за 2015 рік»(а.с 26-28).

Про дострокове припинення (розірвання) контракту з ініціативи командування військовослужбовець письмово попереджається начальником органу Держприкордонслужби, в якому він проходить військову службу за контрактом, не пізніше ніж за два місяці до видання наказу про його виключення зі списків особового складу цього органу (п.36 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України).

25.03.2016 року Начальником Чопського прикордонного загону було винесено попередження начальнику відділення дільничих інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Паладь Комарівці» ІІ категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону капітану ОСОБА_1 ,яке було отримане позивачем цього ж дня, що підтверджується його особистим підписом (а.с 17-18).

Крім цього, в подальшому начальником Чопського прикордонного загону було направлено до начальника ЗхРУ подання на звільнення з військової служби в запас капітана ОСОБА_1 від 26.03.2016 року №30/2195 з клопотанням про звільнення вказаного офіцера з військової служби (а.с 79-80).

22.04.2016 року начальником Західного регіонального управління «По особовому складу» №178-ос, було винесено наказ, згідно якого припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за п. «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 (із застосуванням частини 8) ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас (а.с. 12).

В подальшому згідно наказу 94 прикордонного загону від 26.05.2016 року №90-ос «По особовому складу» ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

За приписами частини першої статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» врегульовано питання звільнення з військової служби. Так, зокрема, частиною 6 названої статті визначено підстави для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом.

Так пунктом «и» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (надалі Положення).

Пунктами 26 та 267 Положення визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 284 Положення визначено, що військовослужбовця може бути звільнено з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем в разі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків він два або більше разів притягувався до матеріальної, адміністративної, кримінальної або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності.
Виходячи із системного аналізу п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 284 Положення можна зробити висновок, що підставою для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовця, з яким укладено контракт на проходження військової служби, за наведеними нормами є систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, яке полягає, у тому числі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби обов`язків військовослужбовець два або більше разів притягувався до дисциплінарної відповідальності на підставі письмового наказу.

Як свідчать матеріали справи, за час проходження військової служби позивачем у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено наступні накази, що слугували підставою для прийняття оскаржуваного позивачем наказу від 22.04.2016 року №178-ос, а саме наказ № 203-к від 03.07.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»(а.с. 21-25); наказ №169-аг від 01.03.2016 року «Про результат службового розслідування по факту можливих хуліганських дій з боку дільничного інспектора прикордонної служби 11 категорії відділу прикордонної служби «Паладь Комарівці» прапорщика ОСОБА_2 »(а.с 29-32); наказ №18 від 22.01.2016 року «Про підсумки оперативно-службової діяльності Чопського прикордонного загону за 2015 рік»(а.с 26-28).

Отже, наведене свідчить, що позивач протягом останніх 12 місяців проходження військової служби за контрактом за неналежне виконання взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби обов`язків два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності на підставі письмового наказу, що, відповідно до п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 284 Положення, є підставою для припинення (розірвання) контракту, укладеного із ним, та звільнення його з військової служби.

При цьому, суд зазначає, що частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що позивачем не надано до суду доказів оскарження в установленому порядку наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та скасування цих наказів. Таким чином, суд виходить з того, що дані накази є чинними, що свідчить про наявність відповідних правових підстав для видання наказу про звільнення позивача із військової служби та припинення (розірвання) контракту, укладеного із ним.

Підстав для виходу за межі позовних вимог судом також не встановлено та позивачем не наведено.

Водночас, перевіряючи дотримання відповідачем порядку звільнення позивача з військової служби суд виходить із такого.

Пунктом 288 Положення визначено, що у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.

Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються Адміністрацією Держприкордонслужби.

Пунктом 292 Положення передбачено, що наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Поряд із цим, пунктом 36 Положення (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що про дострокове припинення (розірвання) контракту з ініціативи командування військовослужбовець письмово попереджається начальником органу Держприкордонслужби, в якому він проходить військову службу за контрактом, не пізніше ніж за два місяці до видання наказу про його виключення зі списків особового складу цього органу, що в даному випадку було дотримано відповідачем по справі, а отже останній діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством.

Як вже зазначалося вище, у відповідача були наявні законодавчо визначені підстави для звільнення позивача протягом останніх 12 місяців проходження військової служби за контрактом за неналежне виконання взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби обов`язків, позивач два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності на підставі письмового наказу. Вказані накази як на момент формування подання про звільнення, видання наказу по звільнення, так і на час розгляду даної справи у суді є чинними, доказів протилежного до суду не надано. Інших фактів порушення відповідачем процедури звільнення позивача з військової служби, не встановлено, а тому наявність порушень з боку відповідача, які не підтверджені належними та допустимими доказами позивачем та його представником не підтверджені, а отже сама процедура звільнення позивача з військової служби дотримана відповідачем в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності, позивач зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

За приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 08.12.2018 року.

СуддяМ.М. Луцович