Справа № 2340/4129/18
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року справа № 2340/4129/18

12 годин 27 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 2340/4129/18

за позовом дочірнього підприємства «Агрофірма Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія» (вул. Леніна, 4, смт. Бабанка, Уманський район, Черкаська область, 20351, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник позивача ОСОБА_2 за довіреністю]

до Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача ОСОБА_3 за довіреністю]

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, прийняв рішення.

10.10.2018 дочірнє підприємство «Агрофірма Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія», звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області з урахуванням уточнень позовних вимог від 15.11.2018, просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.07.2018 № НОМЕР_1 Головного управління ДФС у Черкаській області;

- стягнути судові витрати з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань за зобовязаннями Головного управління ДФС у Черкаській області () на користь ДП Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія» (30334495).

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення (далі ППР) прийнято на підставі акта документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «АФ «Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 посівна компанія» з питань дотримання вимог валютного законодавства від 26.06.2018 № 259/23-00-14-0508/30334495 (далі - акт). Згідно висновків акта документальною перевіркою встановлено порушення позивачем статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР та пункту 1 постанови Правління НБУ від 07.06.2016 № 342 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» в частині порушення строків надходження валютної виручки по експортному контракту від 14.06.2016 № С-03/16 у сумі 182230,40 дол. США на 1 день. До акта додано Додаток № 2 «дані про виконання ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 компанія» експортного контракту від 14.06.2016 № С-03/16 за період з 14.06.2016 до 31.12.2016. Позивач зазначає, що 09.11.2016 контрагент виконав грошові зобовязання перед ДП «Агрофірма «ОСОБА_4 - ОСОБА_1» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія», що підтверджується банківською випискою AT «Укрсиббанк» за 09.11.2016 на розподільчий рахунок позивача надійшла валютна виручка у сумі 164275,13 Євро, що є еквівалентом суми поставки товару у доларах США на момент виставлення рахунку. Позивач вважає, що датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України у перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів. Оскільки граничний 120-й день за даною операцією припадає на 09.11.2016, то у ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія» відсутнє порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 14.06.2016 № С-03/16. Позивач зазначав, що порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», на підставі яких прийнято ППР від 13.07.2018 № НОМЕР_1, є порушеннями валютного законодавства, що підпадають під визначення порушень, за які застосовуються адміністративні-господарські санкції, передбачені статтею 238 Господарського кодексу України, і на них не поширюються штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначається Податковим кодексом України. Під час судового засідання представник позивача не наполягав на попередніх аргументах щодо правил застосовуються адміністративні-господарських санкцій. Також зазначено, що позивач скористався адміністративною процедурою оскарження та звернувся із скаргою до ДФС України (а.с.37), проте рішенням від 14.09.2018 № 29981/6/99-99-11-01-02-25 оскаржуване ППР залишено без змін, а скаргу без задоволення. У звязку з викладеним позивач вважає оскаржуване ППР протиправним та просить його скасувати. Представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, 31.10.2018 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що відповідно до додаткової угоди від 07.11.2016 № 2 до контракту ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 посівна компанія», виставлений компанії «KF INVEST LP» інвойс від 07.11.2016 № 4/1 на оплату валютної виручки у євро, по крос-курсу, встановленому на міжбанківському валютному ринку України 1,1093 долара США за 1 євро, таким чином до оплати пред'явлено 164 275,13 євро, що еквівалентно 182 230,40 дол. США. 09.11.2016 від нерезидента надійшла валютна виручка у сумі 164 275,13 євро. (еквівалент в грн. 4 628 363,07), з якої 57 496,30 євро зараховано на поточний валютний рахунок № 8000, а 106 778,83 євро направлено на обов'язковий продаж на міжбанківському валютному ринку, а кошти від продажу у гривнях зараховано на поточний рахунок № 300 10.11.2016, тобто на 121 день з дати оформлення вивізної МД 12.07.2016. На підставі наказу Головного управління ДФС у Черкаській області (у зв'язку з наданням на письмовий запит ГУ ДФС у Черкаській області від 30.01.2017 № 1694/23-00-14-0519 пояснень та їх документальних підтверджень, що не спростовують попередньо отриману від ПАТ «Креді ОСОБА_4» та АТ «УкрСиббанк» податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного законодавства), проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія» з питань дотримання вимог валютного законодавства під час виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 14.06.2016 № С-03/16 за період з 14.06.2016 до 31.12.2016. Документальною перевіркою встановлено, що валютна виручка у сумі еквівалентній 182 230,40 дол. США зарахована на поточні рахунки з порушенням законодавчо встановлених строків - на 1 день (акт від 26.06.2018 №259/23-00-14- 0508/30334495). Рішенням від 13.07.2018 №00706140 позивачу нараховано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 13 974,5 грн. Відповідно до пункту 2.3 Інструкції «Про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136 експортна операція резидента знімається з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього. Відповідач зазначив, що розподільчий рахунок не є рахунком підприємства: не має фактичної можливості підприємство перерахувати, розподілити або іншим чином розпорядитися грошовими коштами, що перебувають на такому рахунку. Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління НБУ від 17.06.2004 № 280 (була чинна на момент здійснення розрахунків) про зарахування іноземної валюти та її списання з такого рахунку клієнт дізнається з відповідних виписок банку, самостійно розпоряджатися грошима не може. Розподільчий рахунок має транзитний та технічний характер, призначений для обліку коштів, що належать розподілу або додатковому попередньому контролю, у тому числі щодо сум коштів в іноземній валюті, що належать обов'язковому продажу. Зарахування надходжень на користь резидентів за експортними договорами на розподільчий рахунок не може вважатись зарахування виручки резидентів у розумінні Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». На думку відповідача, датою надходження виручки у іноземній валюті є дата надходження коштів на поточний рахунок резидента, що здійснив експортну операцію. Відповідачем зазначено, що органи ДФС не виготовляють та не реалізують продукцію, не виконують роботу і не надають послуги вартісного характеру, що мають цінову визначеність, тобто не є суб'єктами господарювання і не наділені господарською компетенцією, тому відносини між органами ДФС та суб'єктами господарювання з приводу застосування штрафних санкцій за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не є предметом регулювання зазначеного кодексу. Частиною 1 статті 250 Господарського кодексу України передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Частина 2 цієї ж статті визначає, що дія статті 250 не поширюється на штрафні санкції розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів. У даному випадку іншим законом є Закон № 185/94-ВР. У звязку з зазначеним представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

15.11.2018 позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої зазначено: ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія» вважає, що валютна виручка у сумі 164275,13 Євро, що надійшла на розподільчий рахунок № 8000 позивача 09.11.2016 отримана у межах строків розрахунків по зовнішньоекономічному контракту від 14.06.2016 № С-ОЗ/16, а доводи відповідача про те, що датою надходження виручки у іноземній валюті є дата надходження коштів на поточний рахунок резидента, що здійснив експортну операцію є помилковими та не спростовують позицію щодо неправомірності прийняття ППР від 13.07.2018 № 000706140.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області 13.07.2018 на підставі акта документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «АФ «Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 посівна компанія» з питань дотримання вимог валютного законодавства від 26.06.2018 № 259/23-00-14-0508/30334495 (а.с.12-16) прийнято ППР від 13.07.2018 № НОМЕР_1 (а.с.18), відповідно до якого, за порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (далі Закон № 185/94) до позивача застосовано фінансову відповідальність у вигляді пені у сумі 13974,50 грн.

За наслідками перевірки встановлено, що валютна виручка у розмірі, еквівалентному 182230,40 дол. США, зарахована на поточні рахунки позивача з порушенням законодавчо встановлених строків перевищення на 1 день.

Позивач звернувся із скаргою до ДФС України (а.с.37), проте рішенням від 14.09.2018 № 29981/6/99-99-11-01-02-25 (а.с.42-44) оскаржуване ППР залишено без змін, а скаргу від без задоволення.

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване ППР від 13.07.2018 № НОМЕР_1, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону №185/94 виручка резидентів у іноземній валюті належить зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Частиною 4 статті 1 Закону №185/94 передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті. Згідно пункту 2 постанови Національного Банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 14.09.2016 № 386 установлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України. Надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 65 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання. Вимога щодо обов'язкового продажу поширюється на надходження в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.02.1998 № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19.04.2016), і в російських рублях. Уповноважений банк зобов'язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов'язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання» (далі - розподільчий рахунок).

Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2016 № 361 „Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України (набрала чинності 29.07.2016 втратила чинність на підставі постанови від 21.11.2017 № 118), внесені зміни до постанови від 07.06.2016 №342 „Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України": цифри "90" замінено цифрами "120", тобто пунктом 2 передбачено збільшення граничного строку для розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів з 90 календарних днів до 120 календарних днів. Постановою НБУ від 25.05.2017 №41 скасовано тимчасове 120-денне обмеження щодо строків розрахунків за експортно-імпортними операціями (з 26.05.2017 розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів здійснюються у строк, що не перевищує 180 календарних днів).

Зважаючи на правове регулювання спірних відносин, датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України у перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Верховний Суд сформував однотипну позицію стосовно того, що датою зарахування валютної виручки є зарахування її на відповідний валютний рахунок. А вже подальший рух цих коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів (постанова від 21.02.2018 у справі №804/2465/17, постанова від 16.05.2018 у справі №813/1935/17, постанова від 06.09.2018 у справі 2040/6214/18).

Порядок зарахування виручки резидентів у іноземній валюті, передбачений Законом №185/94 встановлює обов'язок її зарахування саме на валютні рахунки, не розмежовуючи їх на розподільчі чи поточні.

Судом встановлено, що між позивачем та компанією та компанією KF Invest LP (Великобританія, Шотландія) був укладений контракт від 14.06.2016 № С-03/16 на поставку кукурудзи для кормових цілей врожаю 2015 року (а.с.25-28). На виконання умов контракту позивачем відвантажено товар у кількості 1035,40 мт на загальну суму 182230,40 доларів США, що підтверджується ВМД від 12.07.2016 №500040408/2016/003442 (а.с.30).

01.09.2016 між ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія» та компанією KF Invest LP укладено Додаткову угоду № 2 про те, що валюта контракту може бути в Євро. 09.11.2016 контрагент виконав грошові зобовязання перед ДП «Агрофірма «Байс- Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія», що підтверджується банківською випискою AT «Укрсиббанк» за 09.11.2016 (а.с.32): на розподільчий рахунок позивача зараховано валютну виручку в сумі 164275,13 Євро, що є еквівалентом суми поставки товару у доларах США на момент виставлення рахунку (а.с.31).

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень розуміється у тому, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 р. N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено функції державних органів і банківської системи України у сфері валютного контролю.

Судом встановлено, що за контрактом у декларації форми МД-2 ціна товару визначена у сумі 182230,4 дол. США(а.с.30), вартість у Євро складає 164275,13 (а.с.31), зарахування 09.11.2016 на рахунок 8000 в АТ «Укрсиббанк» здійснено у сумі 164275,13 (а.с.32). Звіт про порушників законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями (90 днів) станом на 01.12.2016 (а.с.55) ПАТ «Креді ОСОБА_4 банк», скерований Уманській ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області та звіт АТ «Укрсиббанк» щодо контролю за операцією від 12.07.2016 критично оцінено судом з огляду на зняття з валютного контролю операцій з відвантаження на KFINVEST LP за контрактом від 14.06.2016 № С-03/16 ВМД від 12.07.2016 у сумі 182230,4 дол.США.

Згідно пункту 1.13 постанови Правління НБУ від 24.03.1999 із змінами № 136 "Про затвердження Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями" підставою для зняття банком з контролю експортної, імпортної операцій резидента за умови надання останнім документів, що необхідні банку для здійснення контролю за своєчасністю розрахунків за експортними, імпортними операціями цього резидента, крім підстав, передбачених іншими розділами цієї Інструкції, може бути: повідомлення митного органу, а також копія МД, засвідчена в установленому законодавством України порядку, надана на запит резидента (якщо немає інформації про зазначену МД у реєстрі МД); повідомлення податкового органу, надіслане банку, про те, що немає порушень законодавчо встановлених строків розрахунків за експортними, імпортними операціями резидента, про які банк надавав інформацію цьому податковому органу згідно з пунктом 5.9 розділу 5 цієї Інструкції. У повідомленні зазначаються такі обов'язкові реквізити: повне найменування резидента/прізвище, ім'я, по батькові, місцезнаходження / місце проживання, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ / ідентифікаційний номер за ДРФО (за наявності), номер і дата договору, повне найменування нерезидента, країна його реєстрації, термін проведення перевірки або інформація, яка є підставою для зняття експортної, імпортної операції з контролю.

Оскільки дата відвантаження за ВМД №500040408/2016/003442 12.07.2016 (а.с.30), дата для повернення валютної виручки згідно статті 1 Закону №185/94 та пункту 1 постанови Правління НБУ від 07.06.2016 № 342 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» граничний строк надходження валютної виручки 09.11.2016, дата надходження /зарахування банком на розподільчий рахунок 09.11.2016, то судом не встановлено порушення строків, визначених статтею 1 Закону №185/94 і відповідачем не підтверджено правомірність прийняття спірного рішення як акт ненормативного характеру стосовно позивача.

Згідно Закону України «Про валюту і валютні операції» валютний нагляд система заходів, спрямованих на забезпечення дотримання субєктами валютних операцій і уповноваженими установами валютного законодавства. Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (пункт 4 статті 11). Органи валютного нагляду обмінюються інформацією щодо виявлених порушень валютного законодавства, отриманою ними під час здійснення валютного нагляду, з метою реалізації повноважень у сфері валютного регулювання та нагляду(пункт 12 статті 11). Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. За окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку (стаття 13). Національний банк України згідно статті 7 Закону України «Про Національний банк України» виконує серед інших такі функції: 14) здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій; 32) визначає порядок, вимоги та заходи із забезпечення кіберзахисту та інформаційної безпеки у банківській системі України та для субєктів переказу коштів, здійснює контроль за їх виконанням. Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль(стаття 44). До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать, зокрема: застосовування мір відповідальності до банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) за порушення правил валютного регулювання і валютного контролю. Національний банк з метою виконання регулятивних та наглядових функцій визначає форми звітності (у тому числі консолідованої), порядок її складання та подання до Національного банку, які є обов'язковими до виконання усіма суб'єктами господарювання, в тому числі: усіх суб'єктів господарської діяльності (резидентів і нерезидентів) - для складання статистики платіжного балансу міжнародної інвестиційної позиції, зовнішнього боргу та здійснення валютного контролю (стаття 67).

Згідно Положення про Державну фіскальну службу України (постанова КМУ від 21.05.2014 № 236 ) одним із основних завдань ДФС є: реалізація державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк. ДФС відповідно до покладених на неї завдань: здійснює контроль за дотриманням правил переміщення валютних цінностей через митний кордон України; організовує проведення перевірок щодо дотримання встановлених законом строків здійснення розрахунків в іноземній валюті, готівкових розрахунків та наявності ліцензій.

Згідно частини 5 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару). Згідно статті 14 За порушення вимог валютного законодавства (крім порушення строків за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлюється згідно із статтею 13 цього Закону) можуть бути застосовані: до уповноважених установ (крім банків) - такі заходи впливу: а) письмове застереження; б) обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів валютних операцій; в) штрафні санкції; г) зупинення або відкликання (анулювання) ліцензії на здійснення валютних операцій; 3) до юридичних осіб (крім уповноважених установ) - заходи впливу у вигляді штрафних санкцій; 4) до фізичних осіб, посадових осіб уповноважених установ, посадових осіб юридичних осіб - заходи впливу у вигляді штрафів, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 2 статті 15 цього Закону заходи впливу можуть бути застосовані протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

Натомість, позивач зазначав, що застосовуються адміністративні-господарські санкції, а відповідач зазначав про те, що застосування штрафних санкцій за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не є предметом регулювання Господарського кодексу України. У судовому засіданні представник позивача не наполягав на оцінці аргументів щодо правил застосування адміністративно-господарських санкцій.

Згідно статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Згідно статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю.

За порушення вимог валютного законодавства під час здійснення заходів валютного контролю варто враховувати частину 2 статті 250 Господарського кодексу України: дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Згідно пункту 20.1.5 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від субєктів господарювання. Згідно пункту 14.1.39 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків сума коштів, що платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Згідно пункту 113.3 статті 113 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (редакція від 03.01.2017 - 1724-VIII) передбачено (стаття 4), що за порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару). Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Відповідачем обґрунтовано, що у разі застосування відповідальності за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності за неповернення валютної виручки в Україну діє також частина 2 статті 250 Господарського кодексу України. Суд встановив, що спірний акт індивідуального характеру у формі ППР не ґрунтується на правомірному застосуванні законодавства, відсутній факту самого порушення. Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності дій у визначенні несвоєчасного надходження валютної виручки і порушення строків на 1 день та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваного рішення відповідно до норм чинного законодавства, що зазначено у ППР від 13.07.2018 № у сумі 13974,50 грн. (а.с.18) на підставі акта перевірки від 26.06.2018 №259/23-00-14-0508/30334495 (а.с.12-17).

Суд встановив, що оскільки дочірнє підприємство «Агрофірма Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія» не допустило порушення строків повернення валютних коштів за контрактом від 14.06.2016 № С-03/16, то відповідач як субєкт валютного контролю протиправно застосував положення статті 4 Закону №185/94 і нарахував пеню за один день «прострочення» щодо повернення валютної виручки.

Судом враховано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 13.07.2018 № НОМЕР_1 із визначення грошового зобовязання у сумі 13974,50 грн.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762 грн. згідно платіжного доручення від 09.10.2018 №1790 (а.с.2), суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, що складаються із суми сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 13.07.2018 № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій (пені) у сумі 13974 (тринадцять тисяч девятсот сімдесят чотири) грн. 50 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь дочірнього підприємства «Агрофірма Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія» (вул. Леніна, 4, смт. Бабанка, Уманський район, Черкаська область, 20351, ідентифікаційний код юридичної особи в ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5. пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: дочірнє підприємство «Агрофірма Байс-Агро» ТОВ «ОСОБА_1 Компанія» [вул. Леніна, 4, смт. Бабанка, Уманський район, Черкаська область, 20351, ідентифікаційний код юридичної особи в ];

відповідач: Головне управління ДФС у Черкаській області [вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 07.12.2018.

Суддя Л.В. Трофімова