Справа № 685/403/18
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 685/403/18

Головуючий у 1-й інстанції: Бурлак Г.І.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

06 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення Серії БР № 642744 від 22.03.2018, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КАС України та призначено стягнення у вигляді 1020 грн. штрафу.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 642744 відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.140 КУпАП і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 є посадовою особою за якою закріплено обов'язок здійснювати належне утримання вулично-шляхової мережі.

Факт вчинення адмінправопорушення, на думку апелянта, підтверджений належними та допустимими доказами.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не надано проте від останнього надійшла заява про продовження строку на подання відзиву, в зв'язку з ненадходженням на його адресу апеляційної скарги.

Зважаючи на строки розгляду, встановлені статтею 286 КАС України для справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та, що законом не передбачено продовження строку на подання відзиву, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою про адміністративне правопорушення Серії БР № 642744 від 22.03.2018, винесеною інспектором роти №23 УПП в Хмельницькій області позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 1020 грн.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що ОСОБА_2, будучи особою, відповідальною за експлуатаційний стан дороги, не вжив заходів щодо ліквідації вибоїни довжиною 1,7 м, шириною 0,6 м, глибиною 0,08 м, чим порушив п.1.5 ПДР України.

Вважаючи постанову відповідача незаконною, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови, оскільки відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи оцінку цим правовідносинам зазначає слідуюче.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений відділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

В статті 140 Кодексу про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць.

Частиною 1 статті 140 КУпАП визначено, що порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 12 Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух» посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов'язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, суб'єктами правопорушень, передбачених зокрема, частиною 1 коментованої статті, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Так, згідно Статуту КП Теофіпольського ВУЖКГ, предметом діяльності останнього є, зокрема будівництво, капітальний та поточний ремонт доріг.

Разом з тим, як слідує з виписки з наказу Теофіпольського ВУЖКГ №1 від 02.01.2018, ОСОБА_2 є відповідальним за технічний стан машин і механізмів, за безпечний стан вантажно-підйомного крана, артсвердловини, електрогосподарство, охорону праці, техніку безпеки на підприємстві та артсвердловинах, здійснення постійного контролю за експлуатацією електроустановок, обліку економічного використання електроенергії, ведення журналуроботи артсвердловин, за розробку оптимізованих схем, водо-каналізаційної мережі, ведення контролю за показниками лічильників на викоритстання води, за безпечну експлуатацію газового господарства, протипожежний стан на підприємстві, відповідальним за безпечний стан та експлуатацію посудин, що працюють під тиском, відповідальним за охорону природного середтвища та дотримання вимог природоохоронного законодавства.

При цьому, до посадових обов'язків позивача не входить вжиття заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме-ремонт дороги.

Водночас, як слідує з відповіді на запит відповідача від 25.06.2018, наданої Теофіпольським ВУЖКГ №88 від 25.06.2018, в період з 01.03.2018 по 26.03.2018 ОСОБА_3 виконував обов'язки начальника ВУЖКГ, який перебував на лікарняному.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що вказаний запит направлений відповідачем після винесення оскаржуваної постанови. І як слідує зі змісту останньої, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності не як в.о. начальника ВУЖКГ, а як інженера.

За ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 140 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У пункті 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 зазначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст.283 КУпАП).

У ч.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 зазначено, що при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 139, частиною четвертою статті 140 КУпАП або постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою-третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про:

1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху;

2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху;

3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття;

4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу;

5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху;

6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій;

7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, відповідачем надано Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 22.03.2018, Акт огляду ділянки дороги (вулиці) від 22.03.2018, який містить схему та два фотознімки.

Так, з зазначених вище актів вбачається, що обстеження ділянки дороги проводилось інспектором поліції в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Однак, встановити чи дійсно ці особи були присутні безпосередньо під час обстеження ділянки вулично-шляхової мережі неможливо, оскільки відсутні будь-які підтвердження вказаного.

В Актах міститься інформація про одну вибоїну, проте відсутні відомості про яку саме та яким чином здійснено її вимір.

Слід звернути увагу, що із фотознімків, які знаходяться в матеріалах справи дійсно видно вибоїни на дорожньому покритті, однак з них неможливо встановити, яка саме із вибоїн міститься в схемі, на якій ділянці, в якій місцевості та на якій автодорозі вони зображені.

Крім того, як вбачається з довідки Теофіпольського ВУЖКГ від 27.03.2018, власником дороги в смт.Теофопіль по вул.Свободи є Теофопільська селищна рада, проте грошові кошти на ремонт та утримання доріг протягом останніх десяти років від останньої не надходили.

В матеріалах справи також містяться відомості щодо показників виконаної роботи по поточному ремонту та експлуатаційному утриманню дорожнього покриття проїзної частини вул. Свободи смт. Теофіполь в межах обслуговування за січень-квітень 2018, за підписом начальника Теофіпольського ВУЖКГ, згідно яких за вказаний вище період комунальне господарство не виконувало роботи по поточному ремонту та експлуатаційному утриманню дорожнього покриття проїзної частини даної дороги, оскільки проїзна частина в смт. Теофіполь по вул. Свободи, підприємством не обслуговується.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою вказазної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Отже, за наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави вважати спірну постанову законною, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про її протиправність та скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому слід залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін.

Керуючись ст.ст. 77, 205, 243, 264, 272, 286, 288, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.