Справа № 813/2230/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

04 грудня 2018 року

справа №813/2230/13-а

адміністративне провадження №К/9901/28484/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду м. Києва

від 13 червня 2013 року у складі судді Брильовського Р.М.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду

від 23 листопада 2015 у складі суддів Обрізко І.М., Левицької Н.Г., Сапіги Г.М.

у справі №813/2230/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркор Україна»

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ДПС

про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

26 березня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркор Україна» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ДПС (далі - податковий орган, відповідач у справі) про скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 07 лютого 2013 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на 452 387 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на 28719 грн. 75 коп., та №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 518440 грн. за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 129610 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

13 червня 2013 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, задоволений позов Товариства, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення податкового органу від 07 лютого 2013 року № та №, з мотивів правомірності формування позивачем, як платником податку валових витрат, податкового кредиту за наслідками здійснення господарських операцій, які спричинили реальні зміни майнового стану платника податків, недоведеності податковим органом складу податкових правопорушень, внаслідок чого відсутні підстави для прийняття податкових повідомлень - рішень.

26 жовтня 2010 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Підприємства відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акту перевірки та нормативно - правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, а також посилається на нікчемність правочинів в межах яких виконані ремонтно-відновлювані роботи в існуючій будівлі.

02 листопада 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу, та витребувана справа №813/2230/13-а із суду першої інстанції

Заперечення або відзив позивачем на касаційну скаргу відповідача до Суду не надані, що не перешкоджає її розгляду по суті.

06 грудня 2016 року справа №813/2230/13-а надійшла до Вищого адміністративного суду України.

23 лютого 2018 року справа №813/2230/13-а разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/28484/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 34768216, перебуває на податковому обліку з 24 листопада 2006 року, є платником податку на додану вартість з 14 грудня 2006 року (пункт 2.4.2 акта перевірки), інші відомості щодо наявності у Товариства статусу платника податку на додану вартість, у тому числі за період перевірки, в матеріалах справи відсутні, основною діяльністю є реалізація протипожежних дверей.

Податковим органом у грудні 2012 року - січні 2013 року проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2011 року по 30 вересня 2012 року, результати якої викладені в акті перевірки від 11 січня 2013 року №9/22-10/34768216 (далі - акт перевірки).

Керівником податкового органу 07 лютого 2013 року прийняті податкові повідомлення-рішення згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки.

Податковим повідомленням - рішенням № позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 452 387 грн., та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 28719 грн. 75 коп. Правовою підставою збільшення податку наведені положення підпунктів 14.1.36, 14.1.228 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 138.2, 138.4, 138.8 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 144.1 статті 144, пункту 146.12 статті 146, пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України, штрафні (фінансові) санкції застосовані на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Податковим повідомленням - рішенням №, позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 518440 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 129610 грн. Правовою підставою збільшення суми грошового зобов'язання визначені положення пункту 187.1 статті 187, пункту 189.1 статті 189, підпунктів 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.7, статті 201 Податкового кодексу України, штрафні (фінансові) санкції застосовані на підставі пункту 123.1 статті 123 цього кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в основу збільшення податкового зобов'язання з податку на прибуток податковим органом покладений висновок про податкові правопорушення здійснені Товариством, які призвели до заниження податку на прибуток на загальну суму 452387 грн., в тому числі за 3 квартал 2011 року на суму 263707 грн, за 4 квартал 2011 року на суму 73801 грн., за 1 квартал 2012 року на суму 19624 грн., за 2 квартал 2012 року на суму 31457 грн., за 3 квартал 2012 року на суму 63798 грн.

Грошові зобов'язання з податку на додану вартість збільшенні внаслідок заниження суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 518440 грн., в тому числі за червень 2012 року на суму 202810 грн., за липень 2012 року на суму 33333 грн., за вересень 2012 року на суму 46719 грн., за квітень 2012 року на суму 6701 грн., за лютий 2012 року на суму 48819 грн., за листопад 2011 року на суму 19964 грн., за жовтень 2011року на суму 52203 грн., за серпень 2011 року на суму 22452 грн., за липень 2011 року на суму 85439 грн.

Оцінка спірних операцій, які призвели до висновків податкового органу про податкові правопорушення здійснена судами попередніх інстанцій фрагментарно без аналізу спірних господарських операцій в розрізі податків та звітних податкових періодів, підстав їх виникнення, долучення до матеріалів справи податкових декларацій та їх дослідження. Судами попередніх інстанцій не досліджений акт перевірки, не встановлені істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, з посиланням на з лист філії ДП "Укрдержбудекспертиза" у Львівській області від 25 лютого 2013 року №36, судовими рішеннями наводиться текст цього листа, яким зазначається, що певні роботи не підлягають експертизі, а відповідно реєстрація декларації на початок виконання будівельних робіт не вимагається.

Яким чином цей висновок вплинув на суть та склад податкового правопорушення, який висновок податкового органу спростував, та які наслідки щодо оподаткування створив, судами не встановлено.

Оцінюючи посилання податкового органу на нікчемність правочинів, суди попередніх інстанцій здійснили системній аналіз положень статей 202, 203, 204, 228 Цивільного кодексу України, дійшли до висновку, що підстави нікчемності правочину встановлюються законом, а не актами податкових перевірок.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що визнання правочинів нікчемними знаходиться за межами компетенції податкового органу.

Разом із тим, яких угод, договорів (правочинів) стосується цей висновок, у яких звітних податкових періодах покликаючись на ці обставини суди попередніх інстанцій встановили помилковість висновків податкового органу про завищення валових витрат, податкового кредиту чи інші правопорушення судами не встановлено.

Щодо висновків судів попередніх інстанцій про підтвердження Товариством фактичного використання товарно-матеріальних цінностей та їх зв'язку з підготовкою, організацією, веденням господарської діяльності позивача, основаних на аналізі актів списання ТМЦ №60 від 30 вересня 2011 року, № 79, 78 від 21 листопада 2011 року, відповідно на суми 4520 грн. 50 коп., 692 грн. 48 коп., 51554 грн. 14 коп. (том 1 арк. справи 39,40, 50-52).

Суд визнає, що за умови підтвердження здійснених операцій, реалізація цих документів, як підстав бухгалтерського та податкового обліку судами попередніх інстанцій не встановлена, в порушення частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Щодо реалізації протипожежних дверей Товариством, як здійснення його основної діяльності та встановлення протипожежних дверей, як додаткової послуги, яку надає позивач при продажу даних дверей покупцеві, судами попередніх інстанцій встановлено, що закуплені комплектуючі до дверей, зокрема гарнітура до замків, встановлюються на двері монтажною групою при монтажі дверей на об'єкті.

Комплектуючі, які входять у вартість реалізованих дверей (рах.702), але списуються як матеріали при монтажу (рах.703, 903), і збільшують собівартість наданих послуг (рах.903) виключно на рахунках бухгалтерського обліку, але не призводять до заниження собівартості проданих та змонтованих протипожежних дверей. Діяльність Товариства є прибутковою. Висновок про надання послуг по монтажу дверей за цінами нижче сформованої собівартості є безпідставним.

Разом із тим, до якого донарахування податковим органом призвело порушення реалізації товарів нижче собівартості, в яких звітних податкових періодах, і як спростування цих висновків вплинуло на елементи оподаткування і визначення суми податку (податків) судами не встановлено.

Щодо висновків, викладених в акті перевірки від 03 жовтня 2011 року №3440/23-209/34768216 стосовно не проведення зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування в 3 кварталі 2011 року.

Суд зазначає, що зменшення від'ємного значення податку на прибуток не є предметом податкового повідомлення - рішення, як акта індивідуальної дії. Якщо ж це значення вливає на визначення податку у певному податковому періоді, цю обставину необхідно встановити.

Оцінюючи спір у цій частині суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2012 року №2а-12121/11/1370 задоволено позов Товариства, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення податкового органу від 14 жовтня 2011 року № та №, прийнятими за результатами документальної перевірки за період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2011 року, встановивши при цьому обґрунтованість складення Товариством декларації з податку на прибуток за ІІ квартал 2011 року.

Відтак, суди попередніх інстанцій визнали відсутніми підстави у податкового органу для зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього звітного періоду.

Такий висновок обумовлений також посиланням судів попередніх інстанцій на Узагальнюючу податкову консультацію, щодо врахування від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, затвердженої Наказом ДПС України від 05 липня 2012 року №575, якою проаналізований порядок урахування від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у наступних податкових періодах для платників передбачено статтею 150 розділу III Кодексу, та наведено, що згідно із внесеними пунктом 97 Закону №4834 змінами до пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення" Кодексу пункт 150.1 статті 150 Кодексу застосовується: у 2011 році з урахуванням такого: якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від'ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення. Закон №4834 передбачає врахування від'ємного значення об'єкта оподаткування, яке утворилися станом на 1 січня 2011 року, при визначенні від'ємного значення об'єкту оподаткування за ІІ-ІV квартал 2011 року.

Суд погоджується із дослідженням спору у цій частині, разом із тим відсутність встановлення взаємозв'язку між зменшенням від'ємного значення об'єкту оподаткування та збільшенням грошового зобов'язання спірним податковим повідомленням - рішення позбавляє можливості суд касаційної інстанції здійснити перегляд по суті.

Суд визнає, що порушення норм процесуального права внаслідок не дослідження зібраних у справі доказів судами попередніх інстанцій унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі №813/2230/13-а скасувати.

Справу №813/2230/13-а направити до Львівського окружного адміністративного суду м. Києва на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер