Справа № 819/975/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2831/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року, головуючий суддя - Мандзій О.П., ухвалене у м. Тернопіль, повний текст якого складено 24.09.2018 року, у справі за адміністративним позовом Виконавчого комітету Тернопільської міської ради до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач - ВК Тернопільської МР звернувся в суд з позовом до Управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, в якому просив скасувати постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.05.2018 року ВП №50323690, винесені старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що оскаржені постанови підлягають скасуванню, у зв»язку з тим, що на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 року у справі №607/11303/14-ц громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради 29.03.2016 року сім»ю ОСОБА_1 у складі трьох осіб, з яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, включено в позачерговий список на одержання жилих приміщень, про що 08.04.2016 року листом №1396/08 було повідомлено відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково; скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 23.05.2018 року ВП №50323690, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дубчак М.З.; скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2018 року ВП №56490641, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дубчак М.З.; в задоволенні позовних вимог щодо скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.05.2018 року ВП №50323690 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2018 року ВП №56490492, винесених головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дубчак М.З. відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що боржником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.12.2015 року у справі №607/11303/14-ц не виконано, виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», відтак відповідачем правомірно винесено оскаржені постанови, а адміністративний позов є безпідставним та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.02.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50323690 (а.с.9) про примусове виконання виконавчого листа №607/11303/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 30.12.2015 року на виконання рішення від 08.04.2015 року про зобов»язання виконавчого комітету Тернопільської міської ради позачергово надати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 двохкімнатну благоустроєну квартиру, яка б відповідала санітарним та технічним вимогам, у зв»язку з обвалом житлового будинку (а.с. 8).

В подальшому, 06.02.2018 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області позивачу направлено вимогу державного виконавця №631/03.3-32, якою зобов»язано виконавчий комітет Тернопільської міської ради виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 року у справі №607/11303/14-ц, про що негайно повідомити державного виконавця. У разі невиконання надати ґрунтовні письмові пояснення (а.с. 13).

Листом від 13.02.2018 року №710/05 позивачем повідомлено начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, що на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 року у справі №607/11303/14-ц громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради протоколом №3 від 17.03.2016 року (а.с. 11), 29.03.2016 року сім»ю ОСОБА_1 у складі трьох осіб (ОСОБА_2 та ОСОБА_3) включено в позачерговий список на одержання житлового приміщення під порядковим номером 361. Отже, поставивши вищезазначених осіб на позачерговий список осіб, які потребують покращення житлових умов, виконавчий комітет Тернопільської міської ради вважав, що частково виконав рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/11303/14-ц (а.с. 14-15).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області від 13.04.2018 року ВП №50323690 за невиконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 року у справі №607/11303/14-ц у встановлений постановою про відкриття провадження від 25.02.2016 року строк, накладено на боржника штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 16), яка скасовано в судовому порядку рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року у справі №819/759/18 (а.с. 17-19).

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 23.05.2018 року по ВП №50323690 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 20), а також постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн. (а.с. 21) та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 100,00 грн. (а.с. 22), які виділено в окремі провадження ВП №56490641 та ВП №56490492 відповідно з винесенням 30.05.2018 року постанов про відкриття виконавчого провадження (а.с. 24, 25).

Не погоджуючись із постановами про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.05.2018 року по ВП №50323690, які в подальшому слугували підставою щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2018 року ВП №56490492 та ВП №56490641, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 року у справі № 607/11303/14-ц може бути виконане лише боржником, державний виконавець взагалі не в змозі без участі боржника в примусовому порядку виконати дане рішення, а отже й відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2018 року ВП №56490641 про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 23.05.2018 року ВП №50323690 є похідною вимогою від розглянутої вище (основної вимоги), у розумінні положень п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України, а тому також підлягає задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законами України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) і від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-XIV (в редакції діючій на час відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов»язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Ст. 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ст. 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об»єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов»язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як видно з матеріалів справи, 23.05.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №50323690 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

Згідно із частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев»ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено статтею 42 Закону №1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає суду підстави для висновку, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що виконання зазначеного рішення суду можливе лише боржником, оскільки позачергово надати двохкімнатну благоустроєну квартиру, яка б відповідала санітарним та технічним вимогам може виключно громадська комісія з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради.

Відтак фактично судове рішення державним виконавцем виконане не було.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки боржником фактично не було виконано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 року у справі №607/11303/14-ц, то державним виконавцем правомірно винесено оскаржені постанови про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.05.2018 року ВП №50323690, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №808/3791/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складає підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області задовольнити, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у справі №819/975/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 07.12.2018 року.