Справа № 1140/2419/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року м. Кропивницький Справа № 1140/2419/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

відповідач: Головне управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, )

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (надалі - ГУ ДФС у Кіровоградській області) про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-116 від 03.04.2018 року про сплату боргу (недоїмки) в сумі 6695,88 грн.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що спірна вимога про стягнення з нього недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування винесена відповідачем протиправно, оскільки позивач, будучи фізичною особою-підприємцем та перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, звільнений від сплати єдиного внеску як пенсіонер за віком, на підставі ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Ухвалою судді від 01.10.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюється ДФС України лише з 01.10.2013 року і всі нарахування здійснюються на центральному рівні на підставі даних, отриманих від Пенсійного фонду України, згідно з якими заборгованість позивача становить 2388, 06 грн. Крім того, відповідачем здійснені нарахування за ІІІ, ІУ квартали 2013 року, І квартал 2014 року, за травень 2014 року та штраф за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальну суму 4307, 82 грн. Доводячи правомірність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки), просив суд у позові відмовити.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій наполягав не незаконності спірної вимоги.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 з 30.10.2012 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 11) Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_2, виданого Олександрійською ОДПІ Кіровоградської області ДПС, з 01.11.2012 року ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування (а.с. 12).

ГУ ДФС у Кіровоградській області на адресу позивача направлено вимогу №Ф-116 від 03.04.2018 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 6695,88 грн., нарахованого станом на 31.03.2018 року за даними інформаційної системи органу доходів і зборів. (а.с. 13).

Не погоджуючись з цією вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

За визначенням, наведеним у пункті 2 частини 1 статті 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Воднораз, частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу з 23.04.2007 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі зниженням пенсійного віку. (а.с. 10)

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлені такі види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

За змістом пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка регулює питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах, міститься в розділі II "Трудові пенсії. Пенсії за віком".

Таким чином, особи, яким пенсія призначена зі зниженням пенсійного віку (на пільгових умовах), є пенсіонерами за віком.

За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позивач як пенсіонер за віком у періоди, зазначені відповідачем у відзиві на позов, був звільнений від сплати за себе єдиного внеску відповідно до ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Доказів подання ним заяви про добровільну участь в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та укладення відповідного договору суду не надано.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

За визначенням, наведеним у пункті 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

З огляду на відсутність у позивача обов'язку по сплаті єдиного внеску, нарахування йому недоїмки шляхом винесення спірної вимоги, є незаконним.

Оскільки відповідачем не доведено суду правомірність спірної вимоги, тому позов про визнання її протиправною та скасування слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 705 грн., тоді як за ставкою, передбаченою пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання цього позову має становити 704, 80 грн. (1762 грн. х 0,4), а отже 0,20 грн. сплачені позивачем зайво.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду зокрема в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Отже в порядку розподілу судових витрат, зважаючи на задоволення позову, на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору у розмірі 704, 80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Решта 0,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем зайво, можуть бути повернуті йому з Державного бюджету України за його клопотанням, за ухвалою суду.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-116 від 03.04.2018 року про сплату боргу (недоїмки), надіслану ОСОБА_1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш