Справа № 554/7385/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 554/7385/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: П'янової Я.В. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання - Струкової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Дерев'янко Олега Миколайовича на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 31.10.2018р. (суддя Микитенко В.М., м. Полтава) по справі№ 554/7385/18 за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Дерев'янко Олега Миколайовича про скасування постанови серії ЕАВ №522734 від 07.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Дерев'янка Олега Миколайовича (надалі - відповідач, інспектор) про скасування постанови серії ЕАВ №522734 від 07.08.2018 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31.10.2018 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Постанову ЕАВ №522734 від 07.08.2018 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП скасовано, а провадження у справі про адміністративні правопорушення - закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу інспектор зазначив, що висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки дослідженим у суді відеозаписом підтверджується дотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а вина позивача підтверджується його усними поясненнями.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, позивачем надана заява про розгляд справи за його відсутністю.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Дерев'янка О.М. серії ЕАВ №522734 від 07.08.2018 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В оскаржувані постанові зазначено, що позивач 07.08.2018 о 17.27 год. на дорозі М-22 Полтава-Олнександрія 53 км, під час керування транспортним засобом Турбо Дейлі користувався засобом зв'язку , а саме: мобільним телефоном, тримаючи його в руках, крім того, після зупинки транспортного засобу поліцейськими не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9 б ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

На позивача було накладено стягнення відповідно до ст. 36 КУпАП за порушення пп 9.9 "Б" ПДР України в межах санкції визначеної ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, копія якої була вручена позивачеві одразу після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Не погодившись із прийнятим рішенням суб'єкта владних повноважень про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, рухаючись поза населеним пунктом, на вимогу працівника поліції з дотриманням вимог п. 8.9 "Б"Правил дорожнього руху, здійснив зупинку у місці, де це дозволено законодавство, відтак не увімкнення ним аварійної сигналізації після зупинки з дотримання вимог п. 15.1 Правил дорожнього руху, не може тягнути адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП. Крім того, користування позивачем під час руху засобами зв'язку не доведено в судовому засіданні сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_2 визнано винним в порушенні п. 9.9 "б" Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП).

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що адміністративна відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами передбачена лише, коли таке порушення допущене при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді воно набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, надалі - ПДР).

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Аварійна світлова сигналізація, відповідно до підпункту "ґ" п. 9.1 ПДР, є попереджувальним сигналом та визначається як одночасне ввімкнення всіх покажчиків і повторювачів поворотів. Вона повинна бути увімкнена для своєчасного інформування інших учасників дорожнього руху про те, що автомобіль є потенційною небезпекою.

Пункт 9.9 "б" ПДР передбачає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, в тому числі, у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачем допущено порушення вимог п. 9.9 "б" Правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора встановив, що наданим відеозаписом не зафіксовано факт порушення позивачем вимог пункту п.п. п. 9.9 б ПДР України. Відеозапис зроблено вже після зупинки позивача, в момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, під час якого, позивач не надав чіткої однозначної відповіді про порушенням ним правил безпеки дорожнього руху.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, будь-яких інших доказів, які свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Отже, відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення позивачем пункту п. 9.9 б ПДР.

Водночас, колегія суддів критично ставиться до посилання скаржника на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не враховані усні пояснення позивача, в яких він не заперечував вчинення адміністративного правопорушення, оскільки такі пояснення є лише суб'єктивним баченням позивача проїзду ним певної ділянки дороги та не підтверджується жодними доказами.

Інші докази, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, матеріали адміністративної справи не містять та не були надані ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.п. п. 9.9 "б" Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що апелянтом до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані в позовній заяві доводи позивача, з приводу того, що останній не порушував вимог п. 9.9 "б" ПДР України, не надано, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не підтверджується жодним доказом, що свідчить про необґрунтованість винесення Інспектором оскаржуваної постанови.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач, складаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Дерев'янка Олега Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31.10.2018 по справі № 554/7385/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Я.В. П'янова З.О. Кононенко
Повний текст постанови виготовлено 06.12.2018 року.