Справа № 0540/5226/18-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року справа №0540/5226/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю позивача (прокурора) Лушер Н.М., відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 р. у справі № 0540/5226/18-а (головуючий І інстанції Зеленов А.С.), яке було складено в повному обсязі 23 серпня 2018 року в м.Слов'янську Донецької області, за позовом Краматорської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 17199,05грн, -

В С Т А Н О В И В:

Краматорська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі-позивач), звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 (далі- відповідач, апелянт) про стягнення заборгованості зі сплати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 17199,05грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.08.2017р. по справі № 0540/5226/18-а позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті заборгованість з плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 5661 (п'ять тисяч шістсот шістдесят одну) гривню 55 копійок, що еквівалентно 196,65 євро, відповідно до курсу, встановленого Національним банком України станом на 14 квітня 2017 року, в дохід Державного бюджету України (р/р 0075, отримувач: Словянське УК/м. Словянськ/22160100, , МФО 834016).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22.08.2018р. по справі № 0540/5226/18-а та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вважав, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, що є порушенням норм процесуального права та вважає, що зважування автомобіля відбувалося з порушенням процедури. Таким чином суд порушив норми матеріального права.

Відповідач у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги. Зазначила, що рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2018 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, на території а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський км 673+100м ПП ГВК проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме габаритно-ваговий контроль вантажного транспортного засобу марки RENAULT, модель MAGNUM, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та причепу FRUEHAUF, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 який належить ОСОБА_3 При проведенні перевірки посадовими особами був зважений транспортний засіб у та встановлено його масу 36050 тонн. Осьове навантаження 6450, 12250, 6800 та 17350 тон.

За результатами проведеної перевірки складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0011064 та акт №0004521 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.02.2018, на підставі яких проведено розрахунок до акту (додаток №2 №0004521 від 14.02.2018 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нарахована плату за проїзд у розмірі 522,45 євро., що згідно з даними НБУ станом на 14 лютого 2018 року еквівалентно 17199,05гривень /а.с.26-29/.

01 березня 2018 року позивачем на адресу ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про заборгованість, згідно якого відповідач повідомляється про необхідність внести вищевказану плату у розмірі 17199,05 грн/а.с.35/.

Оскільки сума за діючим розрахунком ОСОБА_2 сплачена не була, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач зобов'язаний здійснити платіж за розрахунком Державної служби України з безпеки на транспорті, а вимога позивача про стягнення такої суми є обґрунтованою.

При цьому, приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Між тим, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (далі - Укртрансінспекція).

Так, п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підп. 15, 27 п.5 зазначеного Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного вбачається, що позивач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Разом з тим суд апеляційної інстаноції звертає увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

При цьому за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі в наслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання;

3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України;

4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, у яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень. До компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, у яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Проте ані Конституцією України, ані законами України позивача (Укртрансбезпеки) не наділено правом звернення саме до адміністративного суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Верховного суду від 14.11.2018 по справі № 815/6923/16.

За правилом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України у чинній редакції суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС України в цій же редакції суд апеляційної інстанції скасовує судові рішення в апеляційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки цю справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню як такі, що ухвалені з порушенням вимог процесуального закону щодо правил юрисдикції адміністративних судів, а провадження в адміністративній справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Повний текст постанови складений 07.12.2018 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 209, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 р. у справі № 0540/5226/18-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 р. у справі № 0540/5226/18-а- скасувати.

Провадження у справі за позовом Краматорської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 17199,05грн- закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

А.А.Блохін