Справа № 807/229/18
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/265/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі № 807/229/18 (рішення ухвалене у м. Ужгороді судом у складі головуючого судді Микуляка П. П.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Четфалвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області та зобов'язати відповідача надати їй такий дозвіл відповідно до поданої нею заяви.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що відмова відповідача надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення вище вказаної земельної ділянки з підстав відсутності позиції відповідної сільської ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян та у зв'язку з неподанням документів, які підтверджують факт її приналежності до осіб, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є протиправною, оскільки Земельним кодексом України не передбачено таких підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити її позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на обставини, викладені у позовній заяві.

Оскільки від учасників справи не надходило клопотань про розгляд справи за їх участю, суд відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Четфалвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.

Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області листом від 03 березня 2018 року № О-З61/0-746/0/18-18 відмовило позивачу в задоволенні поданої нею заяви у зв'язку з відсутністю позиції органу місцевого самоврядування щодо цієї земельної ділянки, наявність якої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» є обов'язковою передумовою для надання (передачі) у власність позивачу зазначеної нею у графічних матеріалах земельної ділянки, а також у зв'язку з тим, що позивачем не надано копію документа, який би підтверджував факт її належності до осіб, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погодившись із вказаною відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Четфалвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області для ведення особистого селянського господарства є правомірними, оскільки земельна ділянка щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо якої позивачем подано заяву, відсутня у переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у І кварталі 2018 року на території Закарпатської області та не належить до вільних земель, які можуть бути передані у власність.

Суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин шостої - сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

Як видно з матеріалів справи позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв'язку з відсутністю позиції відповідної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян та неподанням позивачем копій документів, які підтверджують факт її приналежності до осіб, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тобто з підстав не передбачених Земельним кодексом України.

Окремо необхідно зазначити, що постанова Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413, посиланням на норми якої відповідач обґрунтовував відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність, не визначає додаткових підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а затверджена з іншою метою - створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про правомірність дій відповідача щодо відмови надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Четфалвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 19 червня 2018 року у справі № 803/1183/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 814/1961/17.

Окрім цього слід зазначити, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про правомірність відмови відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність тією обставиною, що така не належить до вільних земель, які можуть передаватися у власність (обліковується в користуванні Радгоспу-заводу «Мужіївський»), вийшов за межі предмету доказування у даній справі, оскільки відповідач своє рішення про відмову не обґрунтовував посилаючись на цю обставину.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки, то така задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли законом встановлені повноваження суб'єкта владних повноважень в імперативній формі, суд зобов'язує його прийняти конкретне рішення чи вчинити конкретну дію. Натомість, у випадку, коли суб'єкт наділений певними дискреційними повноваженнями, суд повинен вказати на виявлені порушення при здійсненні таких повноважень та зазначити норму закону, яку суб'єкт владних повноважень (відповідач) повинен застосувати при вчиненні дій (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Разом з тим з метою захисту порушеного права позивача суд вважає, що в даному випадку необхідно зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Четфалвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та постановлення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 317 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі № 807/229/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо відмови надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Четфалвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Четфалвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський