Справа № 808/1426/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 жовтня 2018 року 16:47Справа № 808/1426/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О. та представників

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_3 ЛТД»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_3 ЛТД» (далі позивач, ТОВ «УПГ ЛТД») до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.01.2018 № та від 16.01.2018 №.

Ухвалою суду від 23.04.2018 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

В межах встановленого строку позивачем надано документи на виконання вимог ухвали суду від 23.04.2018.

Ухвалою суду від 29.05.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.06.2018.

Підготовче судове засідання призначене на 26.06.2018 відкладено на 25.07.2018.

Ухвалою суду від 25.07.2018 зупинено провадження у справі до 12.09.2018.

Ухвалою суду від 12.09.2018 поновлено провадження у справі. Крім того, ухвалою суду від 12.09.2018 провадження у справі зупинено до 17.10.2018, для надання сторонам додаткового часу для примирення.

Ухвалою суду від 17.10.2018 провадження у справі поновлено та призначено розгляд справи по суті у той самий день.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач за результатами проведеної перевірки дійшов хибних висновків про відсутність реального здійснення господарських операцій, та відповідно отримання безоплатних послуг від ПП «Діловий будинок» по реконструкції «Реконструкція водопровідних мереж на території пансіонату «Сонячний берег» в с. Стрілкове, вул. Берегова, 25 Генічеського району Херсонської області». Також, представник позивача зазначив, що під час перевірки контролюючому органу було надано всі первинні документи, які підтверджують фактичне виконання господарських операцій з вищевказаним контрагентом, проте, вказані документи не були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення. Позивач вказує на те, що контрагент з яким позивач мав господарські взаємовідносини протягом перевіряємого періоду був зареєстрований як платник податку на додану вартість та жодних сумнів, щодо можливості виконання вказаним підприємством господарських операцій не виникало ані у позивача, ані у контролюючих органів. Також, позивач вказав на необґрунтованість висновків контролюючого органу про необхідність одержання ліцензії на проведення будівельних робіт, оскільки чинне законодавство не передбачає отримання ліцензії для проведення робіт складністю СС1, а предметом договору були роботи саме складністю СС1.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом ПП «Діловий будинок». Такі висновки зумовлені тим, що під час проведення перевірки було встановлено, що ліцензія, що видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією України АВ 514537 від 06.04.2010 закінчилась 15.04.2015; у контрагента відсутні необхідні умови для досягнення результатів, у звязку із відсутністю необхідних трудових ресурсів та спецтехніки; ненадання пояснень від ПП «Діловий будинок» на запит контролюючого органу; до перевірки не надано доказів проживання осіб, що виконували роботи; наявне кримінальне провадження в якому фігурує контрагент ПП «Діловий будинок». За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про неможливості отримання позивачем зазначених послуг від вказаного контрагента.

Представник відповідача підтримав позицію викладену в письмових поясненнях, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 20.11.2017 по 01.12.2017 (з урахуванням продовження терміну перевірки) співробітниками ГУ ДФС у Запорізькій області була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2014 по 30.09.2017, за результатами якої складено Акт перевірки від 15.12.2017 №720/08-01-14-02/39419990.

Відповідно до висновку Акту перевірки від 15.12.2017 №720/08-01-14-02/39419990 встановлено порушення ТОВ «УПГ ЛТД»:

пп.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України за період з 01.10.2014 по 30.09.2017, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 138000,00 грн., у т.ч. по періодам: 3 квартали 2017 року 138000 грн.;

пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, що призвело до завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 податкової декларації з ПДВ) на загальну суму 153333 грн., в тому числі по періодам: вересень 2017 року 153333,00 грн.

На підставі висновків Акту перевірки від 15.12.2017 №720/08-01-14-02/39419990, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення:

від 16.01.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 172500,00 грн., в тому числі за податковим зобовязанням 138000,00 грн. та за штрафними санкціями 34500,00 грн.;

від 16.01.2018 №, яким позивачу зменшено суму відємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 153333,00 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень рішень, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту перевірки від 15.12.2017 №720/08-01-14-02/39419990, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків контролюючого органу.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення стали висновки контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Діловий будинок».

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України При відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «УПГ ЛТД» укладено договір №05/05 на виконання підрядних робіт, відповідно до пункту 1.1 якого замовник ТОВ «УПГ ЛТД» доручає, а підрядник ПП «Діловий будинок» приймає на себе зобовязання виконати власними силами і засобами (а також з залученням Субпідрядних організацій) роботи: «Реконструкція водопровідних мереж на території пансіонату «Сонячний берег» в с. Стрілкове, вул. Берегова, 25 Генічеського району Херсонської області» в обумовлений цим договором термін та з належною якістю в межах затвердженої кошторисною документацією та узгодженої договірної ціни робіт, яка включає використання матеріалів, передбачених «Замовником», з дотриманням вимог техніки безпеки, охорони праці (а.с.53-57).

Відповідно до пункту 2.1 Договору, ціна договору складає 920000,00 грн., у тому числі ПДВ 153333,33 грн. і фіксується сторонами в Додатку до Договору «Договірна ціна», що є невідємною частиною даного Договору, надалі за текстом «Договірна ціна».

Згідно пункту 2.5.Договору, замовник здійснює оплату фактично виконаних робіт на підставі актів виконаних робіт в межах вартості робіт, визначеної Договірною ціною, із урахуванням виконаних обсягів робіт та їх вартості (форма КБ-2в та форма КБ-3, затверджені наказом Держбуду №237/5 від 21.06.2002).

На підтвердження виконання умов договору 05/05 до матеріалів адміністративної справи надано локальні кошториси на будівельні роботи №2-1-1, договірні вартості на виконання будівельних робіт, відомості ресурсів до локального кошторису, підсумкову відомість ресурсів, робочий Проект «Реконструкція водопровідних мереж на території пансіонату «Сонячний берег» с. Стрелкове, вул. Берегова, 25, Генічеський район Херсонська область», рахунки на оплату виконаних робіт, довідку про вартість виконаних робіт та затрати, акт приймання виконаних будівельних робіт (а.с.63-115).

Крім того, на підтвердження виконання умов договору з ПП «Діловий будинок» до матеріалів адміністративної справи надано Робочі креслення обєкту будівництва «Реконструкція водопровідних мереж на території пансіонату «Сонячний берег» с. Стрелкове, вул. Берегова, 25, Генічеський район Херсонська область» (а.с.118-132).

Оплата наданих послуг підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями від 10.06.2017 №653 та від 24.07.2017 №742 (а.с.116-117).

Також, судом встановлено, що на даний час обєкт пансіонат «Сонячний берег» знаходиться в стадії реконструкції, у звязку з чим необоротні активи, що знаходяться на території пансіонату є законсервованими, у звязку з чим відсутні підстави для нарахування амортизації на основні виробничі засоби, які перебувають на капітальному ремонті чи консервації.

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ПП «Діловий будинок» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобовязань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ПП «Діловий будинок».

Контролюючим органом також не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження визнання в судовому порядку угод між позивачем та ПП «Діловий будинок» не дійсними.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обовязковим для правозастосування органами правосуддя.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ПП «Діловий будинок» з поставки товарів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд зазначає, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

В даному випадку недоліки встановлені контролюючим органом стосуються саме контрагента позивача, а не його самого.

Щодо відсутності ліцензії на проведення будівельних робіт, суд зазначає, що з пояснень позивача встановлено, що обєкт будівництва «Реконструкція водопровідних мереж на території пансіонату «Сонячний берег» с. Стрелкове, вул. Берегова, 25, Генічеський район Херсонська область» відноситься до категорії складності СС1, у звязку з чим отримання ліцензії на проведення таких будівельних робіт не вимагається відповідно до приписів чинного законодавства України.

Більш того, суд зазначає, що проведення будівельних робіт без одержання необхідної ліцензії не є порушенням норм податкового законодавства України та відповідно не контролюється податковими органами, а відтак не може свідчити про нереальність господарських операцій.

Стосовно посилань відповідача на відсутність у ПП «Діловий будинок» необхідних для проведення будівельних робіт трудових ресурсів та спецтехніки, суд зазначає, що в договорі №05/05 на виконання робіт було прямо обумовлено можливість залучення контрагентом субпідрядних організацій. Крім того, контролюючим органом не наведено належного обґрунтування щодо того яка кількість працівників повинна була бути наявна у ПП «Діловий будинок» для можливості виконання договору з ТОВ «УПГ ЛДТ», як і не зазначено яка саме спецтехніка повинна була бути використана при проведення будівельних робіт.

Щодо відсутності пояснень від ПП «Діловий будинок» на запит контролюючого органу, суд зазначає, що кожне підприємство самостійно та на власний ризик здійснює господарську діяльність та відповідно самостійно визначає поряд ведення такої господарської діяльності та порядок взаємовідносин з контрагентами, контролюючими та правоохоронними органами. Небажання контрагента надавати пояснення на запит контролюючого органу не може мати впливу на позивача.

Стосовно наявності кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.27, ч.1 ст.205, ч.3 ст.212, ч.3 ст.365, ч.4 ст.368 КК України, в якому фігурує ПП «Діловий будинок», суд зазначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, суд зазначає, що належним доказом порушення ПП «Діловий будинок» податкового законодавства України може бути вирок суду, в якому досліджено та надано оцінку діяльності підприємства, а також встановлено порушення таким підприємством/посадовими особами вимог чинного законодавства України.

В свою чергу, доказів притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ПП «Діловий будинок» матеріали адміністративної справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у звязку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_3 ЛТД».

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_3 ЛТД» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 16.01.2018 № та від 16.01.2018 №.

3. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4887 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят сім) гривень 49 копійок присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_3 ЛТД» (69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, буд. 11, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 05.12.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко