Справа № 820/2208/18
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

04 грудня 2018 року

справа №820/2208/18

адміністративне провадження №К/9901/63511/18, №К/9901/64107/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції матеріали адміністративної справи № 820/2208/18

за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення

за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року у складі судді Панова М. М.

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у складі колегії суддів Григорова А. М., Подобайло З. Г., Тацій Л. В

за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у складі колегії суддів Григорова А. М., Подобайло З. Г., Тацій Л. В

У С Т А Н О В И В:

ПРОЦЕДУРА

28 березня 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець, позивач у справі) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними дій Головного управління ДФС України в Харківській області щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії Фізичної особи-підприємця «ОСОБА_1» (РНКОПП НОМЕР_1) на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 від 02 листопада 2017 року та ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_3 від 02 листопада 2017 року про початок терміну їх дії із 09 листопада 2017 року, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій 05 листопада 2017 року, а також про визнання протиправним та скасувати рішення податкового органу від 15 березня 2018 року №0 про застосування до платника податків фінансових санкцій на загальну суму 78 000 грн.

18 травня 2018 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду у задоволенні позовних вимог відмовлено.

10 вересня 2018 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позову щодо :

- визнання протиправними дій Головного управління ДФС України в Харківській області щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії Фізичної особи-підприємця «ОСОБА_1» на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 від 02 листопада 2017 року та ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_3 від 02 листопада 2017 року про початок терміну їх дії із 09 листопада 2017 року, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій 06 листопада 2017 року;

- скасування рішення про застосування фінансових санкцій №0 від 15 березня 2018 року в частині застосування до позивача фінансових санкцій за зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, у розмірі 34 000 грн.

В цій частині судом апеляційної інстанції прийнято нове рішення, яким позов задоволено, визнано протиправними дії Головного управління ДФС України в Харківській області щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії Фізичної особи-підприємця «ОСОБА_1» на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 від 02 листопада 2017 року та ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_3 від 02 листопада 2017 року про початок терміну їх дії із 09 листопада 2017 року, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій 06 листопада 2017 року.

Судом апеляційної інстанції також скасовано рішення про застосування фінансових санкцій від 15 березня 2018 року №0 в частині застосування до фізичної особи ОСОБА_1 фінансових санкцій за зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, у розмірі 34 000 грн.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року залишено без змін

09 жовтня 2018 року позивачем до Верховного Суду подано касаційну скаргу, в якій позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову. Разом з касаційною скаргою позивачем подано клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, яке залишено Судом без задоволення з огляду на передчасність його подання.

17 жовтня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга податкового органу, в якій відповідач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалами Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року та 14 листопада 2018 року відповідно, відкрито касаційні провадження за касаційними скаргами позивача та відповідача за наслідками усунення сторонами недоліків своїх касаційних скарг, а також витребувано з Харківського окружного адміністративного суду справу № 820/2208/18.

27 листопада 2018 року справа № 820/2208/18 надійшла до Верховного Суду.

19 листопада 2018 року та 28 листопада 2018 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційні скарги позивача та відповідача, в яких сторони дублюють доводи своїх касаційних скарг.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15 березня 2018 року заступником начальника податкового органу прийнято рішення № 0, яким за порушення положень частин чотирнадцятої та тридцять сьомої статті 15 Закону України № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон № 481/95-ВР), а також постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі - Постанова № 957) застосовано до Підприємця фінансові санкції у загальному розмірі 78 000 грн.

Правової підставою застосування фінансових санкцій спірним рішенням визначено п'ятий, дванадцятий, чотирнадцятий абзаци частини другої статті 17 Закону № № 481/95-ВР.

Склад правопорушень, покладених в основу прийняття спірного рішення, доводиться податковим органом на підставі акта фактичної перевірки від 01 березня 2018 року № 123/20/34/РРО/НОМЕР_1 (далі - акт ), яким зафіксовано п'ять різновидів правопорушень, а саме: 1) роздрібна торгівля коньяком за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої; 2) роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності відповідних ліцензій; 3) роздрібна торгівля тютюновими виробами без наявності відповідних ліцензій; 4) зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру; 5) зберігання тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру.

ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції висновувався з наявності у податкового органу повноважень на проведення фактичної перевірки з питань виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, а також доведеності складу податкових правопорушень, покладених в основу прийняття спірного у цій справі рішення.

Підтверджуючи правомірність дій податкового органу при видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами (реєстраційний НОМЕР_3) терміном дії з 09 листопада 2017 року до 08 листопада 2018 року, а також на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (реєстраційний НОМЕР_2) терміном дії з 09 листопада 2017 року до 08 листопада 2018 року, суд першої інстанції виходив із наявності у податкового органу десятиденного строку на розгляд заяви про видачу цих ліцензій.

ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 15 березня 2018 року №0 у розмірі 34 000 грн, висновувався з недоведеності податковим органом фактів зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій податкового органу щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії від 02 листопада 2017 року НОМЕР_2 та НОМЕР_3 про початок терміну їх дії із 09 листопада 2017 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення про видачу таких ліцензії було прийняте ще 02 листопада 2017 року, а будь-які об'єктивні підстави ненадання позивачу ліцензій з терміном дії, починаючи з 06 листопада 2017 року (наступний день після спливу терміну дії попередніх ліцензій) відсутні.

ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

1) У касаційній скарзі позивач, посилається на порушення судами попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, норм матеріального та процесуального права, а саме положень статей 8, 19, 42, 43, 55, 61 Конституції України, пункту 56.21 статті 56, 80, 83 Податкового кодексу України, статті 1, пункту 3 частини 2 статті 2 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року №222-VIII (далі - Закон № 222-VIII), статей 15, 17 Закону № 481/95-ВР, пункту 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», пункту 42 рішення «Бендерський проти України».

Скаржник у касаційній скарзі доводить протиправність дій податкового органу щодо видачі ліцензій із зазначенням в них строку дії з 09 листопада 2018 року, а не з 06 листопада 2017 року, хоча рішення про видачу ліцензії було прийнято 02 листопада 2017 року - до закінчення дії попередньої ліцензії, термін дії якої спливав 05 листопада 2017 року.

Спростовуючи наявність правопорушення у вигляді здійснення роздрібної торгівля коньяком за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, позивач зазначає, що мала місце помилка при визначенні ціни. При цьому Підприємець посилається на пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України та відповідну практику Вищого адміністративного суду України.

2) У касаційній скарзі податковий орган посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позовних вимог, а саме абзацу дванадцятого частини другої статті 17 Закону № 481/95 та помилкового невіднесення судом апеляційної інстанції магазину, в якому здійснювалася торгівля, до місць зберігання.

Податковий орган доводить наявність повноважень на проведення фактичної перевірки та правомірність своїх дій при здійсненні видачі ліцензії з терміном дії, починаючи з 09 листопада 2017 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Щодо застосування норм процесуального права

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

ОЦІНКА ДОВОДІВ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

Щодо здійснення торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без ліцензії

За змістом статті 15 Закону 481/95-BP роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Системний аналіз окремих положень статті 15 Закону 481/95-BP дозволяє прийти до висновку, що законодавець встановлює обов'язок отримувати ліцензію на кожний окремий вид діяльності - окремо на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, та окремо на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 1996 року № 493 (далі - Порядок № 493).

Згідно з пунктами 23, 25 Порядку № 493 роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами може провадитися суб'єктами підприємницької діяльності незалежно від форм власності, в тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідальність за вказані порушення встановлена статтею 17 Закону №481/95-ВР, у вигляді застосування фінансових санкцій у розмірі 200% вартості товарів, але не менше 17 000 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 05 листопада 2017 року по 08 листопада 2017 року позивач щодня здійснювала як продаж алкогольних напоїв, так і тютюнових виробів, хоча строк дії відповідних діючих ліцензій був визначений податковим органом «до 05 листопада 2017 року». Наступні ліцензії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 отримано Підприємцем із терміном їх дії, починаючи з 09 листопада 2017 року.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, обґрунтовано висновувався з доведеності складу правопорушення, оскільки позивач здійснювала свою підприємницьку діяльність у період з 06 листопада 2017 року по 08 листопада 2017 року за відсутності ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

При цьому суд апеляційної обґрунтовано зауважив, що висновки відповідача та суду першої інстанції щодо порушень вимог Закону №481/95-ВР під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій - 05 листопада 2017 року - є помилковими, оскільки з урахуванням самостійного зазначення податковим органом в ліцензіях кінцевої дати дії «до 05 листопада 2017 року» та положень Цивільного кодексу України, склад правопорушення наявний у зв'язку із здійсненням реалізації товару, починаючи з 06 листопада 2017 року.

Аналогічна правова позиція висловлена та аргументована Верховним Судом у рішеннях від 26 квітня 2018 року у справі № 815/4720/16, від 14 серпня 2018 року у справі №803/1387/17.

Відтак Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що доведеність податковим органом складу правопорушення у вигляді роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, доводить правомірність спірного рішення у відповідній частині та є підставою для застосування штрафних санкцій у розмірі 34 000 грн.

У касаційній скарзі позивачем доводиться відсутність складу цього правопорушення у зв'язку з тим, що податковий орган за заявою Підприємця видав відповідні ліцензії, але визначив їх строк дії, починаючи з 09 листопада 2017 року, хоча у нього були всі можливості визначити строк дії таких ліцензій, починаючи з 06 листопада 2017 року, тобто, з наступного дня після спливу строку дії попередніх ліцензій.

Вказані доводи позивача також оцінені судом апеляційної інстанції, що і стало підставою для задоволення позову в частині визнання протиправними дій податкового органу щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 від 02 листопада 2017 року та ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_3 від 02 листопада 2017 року про початок терміну їх дії із 09 листопада 2017 року, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій 06 листопада 2017 року.

Однак з огляду на принцип обачності платника податків, а також обов'язок суб'єкта господарювання здійснювати діяльність з продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів виключно за наявності ліцензії, встановлення вказаних обставин не спростовує наявності складу правопорушення.

Водночас Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що податковий орган, приймаючи рішення про видачу ліцензії з терміном дії, починаючи з 09 листопада 2017 року, хоча і діяв в межах наданих йому строків, проте мав всі можливості для встановлення іншого строку її дії, який би був більш сприятливим для платника податків, адже рішення про надання ліцензій прийнято податковим органом ще 02 листопада 2017 року. Реалізація дискреційних повноважень податкового органу не повинна створювати штучних перешкод для здійснення законної діяльності суб'єкта господарювання, що спростовує доводи касаційної скарги податкового органу у цій частині.

Щодо зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру

Вказаний склад правопорушення визначено приписами окремих частин статті 15 Закону № 481/95-ВР, за змістом яких зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що єдиним доводом податкового органу на підтвердження наявності зазначених правопорушень, як вказано в акті перевірки, є відсутність ліцензій.

Під час судового розгляду у суді апеляційної інстанції встановлено, що магазин, який належить Підприємцю, є місцем реалізації, а не місцем зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки в ньому безпосередньо здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами, що не підпадає під ознаки місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, тому не потребує внесення до Єдиного реєстру.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відсутність ліцензій сама по собі жодним чином не доводить факту зберігання товару у магазині у зазначений період часу, відтак, спірне рішення від 15 березня 2018 року №0 підлягає скасуванню в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 34 000 грн.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішеннях від 12 квітня 2018 року у справі № 2а-2234/10/0770, від 12 червня 2018 року у справі № 813/3034/17

Доводи касаційної скарги податкового органу не містять жодного аргументу, який би вплинув на оцінку Суду та став підставою для відступу від вже сформованої правової позиції, оскільки податковий орган лише відтворює нормативне регулювання вказаних правовідносин та констатує наявність правопорушення.

Щодо роздрібної торгівлі коньяком за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої

Розмір мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі - Постанова № 957).

Склад податкового правопорушення доводиться податковим органом у зв'язку з виявленням факту реалізації пляшки коньяку «Коктебель» 3 зірки (0,5 л., 40%, об.) за ціною 110 грн 15 коп.

Відповідно до вимог Постанови № 957, в редакції чинній на дату проведення перевірки, мінімальні роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об'ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Судами попередніх інстанцій, враховуючи вимоги Постанови № 957, підтверджено, що мінімальна роздрібна ціна на продаж коньяку «Коктебель» (0,5 л., 40%, об.) повинна була складати 119 грн 46 коп. (597,3*40%*0,5/100%), отже, факт продажу зазначеного коньяку за ціною 110 грн 15 коп. становить склад правопорушення, передбачений Постановою №957.

Відповідно до положень абзацу чотирнадцятого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10 000 гривень.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що доведеність податковим органом складу правопорушення у вигляді здійснення роздрібної торгівлі коньяком за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, доводить правомірність рішення від 15 березня 2018 року №0 у відповідній частині та є підставою для застосування штрафних санкцій у розмірі 10 000 грн.

Відсутність податкового правопорушення доводиться позивачем посиланням на технічну помилку, видаткову накладу, надану судам попередніх інстанцій, та практику Вищого адміністративного суду України.

Вказані доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки вони оцінені та спростовані судами першої та апеляційної інстанцій. Посилання на практику Вищого адміністративного суду України є неприйнятними, оскільки вона має преюдиційне значення лише у конкретній справі та не є обов'язковою для Верховного Суду, враховуючи приписи статей 78, 242, 346 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аргументи позивача щодо необхідності належного мотивування судового рішення та врахування правових позицій Європейського суду з прав людини, висловлених у справах «Проніна проти України» та «Бендерський проти України», є хибними, оскільки хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, пункт 29).

Суд апеляційної інстанції оцінив кожний доказ та аргумент сторін у справі і з цих підстав задовольнив позов частково, визнав неправомірними дії податкового органу щодо визначення початкового дня строку дії ліцензії, а також встановив протиправність рішення від 15 березня 2018 року №0 у частині застосування штрафних санкцій у розмірі 34 000 грн, у зв'язку з недоведенням податковим органом складу правопорушення у вигляді зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції в частині, що залишена без змін судом апеляційної інстанції, та постанову суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційних скарг позивача та відповідача.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року в частині, залишеній без змін судом апеляційної інстанції, у справі №820/2208/18 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Гончарова

І.Я.Олендер