Справа № 2340/4137/18
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року справа № 2340/4137/18

13 годин 28 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 2340/4137/18

за позовом публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (вул. Гоголя, 285, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю]

до Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю]

про визнання протиправним та скасування рішення, прийняв рішення.

10.10.2018 ПАТ «Черкасиобленерго», звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.12.2018 (а.с.47), просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 03.08.2018 № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.10.2017 до 27.07.2018.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.08.2018 Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято рішення про застосування до відокремленого структурного підрозділу ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаського району електричних мереж штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № НОМЕР_1. Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням 14.08.2018 подав скаргу № 6454/09-03 до вищестоящого органу доходів і зборів - Державної фіскальної служби України. Рішенням від 13.09.2018 № 29667/6/99-99-11-02-02-25 ДФС України відмовлено ПАТ «Черкасиобленерго» у задоволенні скарги від 14.08.2018 № 6454/09-03. Позивачем зазначено, що ПАТ «Черкасиобленерго» перебуває у процедурі банкрутства з 14.05.2004, що підтверджується ухвалою господарського суду Черкаської області у справі № 01/1494 від 14.05.2004. Провадження у справі про банкрутство триває до цього часу на стадії розпорядження майном, а ухвалою від 14.05.2004 введено мораторій на задоволення майнових вимог кредиторів за виключенням виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю громадян, авторської винагороди. Оскільки провадження у справі про визнання ПАТ «Черкасиобленерго» банкрутом було порушено до набрання чинності Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ, яким Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (далі Закон № 2343) викладено у новій редакції, до даних правовідносин слід застосовувати положення Закону, без врахування зазначених змін. Частиною 4 статті 12 Закону № 2343 встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство. Згідно з частиною 4 статті 12 Закону № 2343 протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Позивач зазначає, що враховуючи, що на даний час триває провадження у справі про банкрутство ПАТ «Черкасиобленерго» щодо задоволення вимог кредиторів якого введено мораторій рішення Відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.08.2018 № НОМЕР_1 є протиправним та належить скасуванню.

Відповідач позов не визнав, 19.10.2018 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Жодних виключень щодо юридичних осіб відносно яких порушено провадження у справі про банкрутство чи винесенні постанови НКРЕКП, вказана норма не містить. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Відповідач зазначає, що зупинення виконання вимог здійснюється лише у тому випадку, коли термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а припинення заходів, спрямованих на виконання таких вимог, застосованих лише до дня введення мораторію. Штраф та пеня за несвоєчасне перерахування єдиного внеску застосовані до позивача після запровадження мораторію у справі про банкрутство. Натомість, щодо зобовязань поточних кредиторів, то за цими зобовязаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів). Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), що виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій ґрунтується на законі. Оскільки строк виконання зобовязань зі сплати страхових внесків настав у позивача після 14.05.2004, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію на виконання цих зобов'язань не поширюється. Відповідач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин між Позивачем та Відповідачем діяв Закон № 2343 у редакції після 19.01.2013, де наслідки введення мораторію у процедурі Закону № 2343 застосовуються лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. У звязку із цим представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.08.2018 № НОМЕР_1, згідно якого до ПАТ «Черкасиобленерго» застосовано штраф у сумі 355675,22 грн. за період з 21.10.2017 до 27.07.2018 та нараховано пеню у сумі 79069,61 грн., а всього у сумі 434744,83 грн. Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення від 03.08.2018 № НОМЕР_1, звернувся до суду з даним позовом за захистом прав.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі №01/1494 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Черкасиобленерго» (у подальшому ПАТ «Черкасиобленерго»), одночасно із прийняттям якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.17, а.с.56).

Згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон № 2464) зі змінами та доповненнями ПАТ «Черкасиобленерго» є страхувальником та платником єдиного внеску. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами, у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

03.08.2018 Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято рішення про застосування до відокремленого структурного підрозділу ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаського району електричних мереж. Згідно підпункту 11.8.7 пункту 11 статуту позивача до компетенції Голови Правління належить видавати накази, розпорядження обовязкові для виконання всіма працівниками товариства, включаючи філії, представництва та відокремлені підрозділи (а.с.27-29). Статус відокремленого структурного підрозділу ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаського району електричних мереж 25204488 закріплено, зокрема згідно витягу з ЄДР (а.с.55).

Податковим кодексом України передбачено, що контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; надають інформаційно-довідкові послуги з питань податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Згідно листа ДФС від 11.08.2017 № 1585/6/99-99-08-02-01-15/ІПК якщо відокремлений підрозділ не має обовязків чи повноважень вести окремий баланс і самостійно розраховуватися із застрахованими особами, юридична особа має повідомити про це орган контролю. У такому разі платником ЄСВ є юридична особа. Вона зобовязана подавати звітність і сплачувати ЄСВ, у т. ч. за відокремлений підрозділ, до органу контролю за своїм основним місцем обліку. Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування (пунктами 5, 8 статті 9 Закону № 2464).

Згідно з пункту 8 розділу ІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162 відокремлені підрозділи обліковуються як страхувальники з урахуванням таких особливостей: - у разі отримання повідомлення від державного реєстратора або відомостей з Єдиного державного реєстру про створення відокремленого підрозділу юридичної особи такий новостворений підрозділ обліковується з приміткою «Неплатник»; - у разі прийняття юридичною особою рішення про виділення відокремленого підрозділу на окремий баланс та перехід до самостійного ведення ним розрахунків із застрахованими особами юридична особа повідомляє про це в десятиденний строк з дня прийняття такого рішення контролюючий орган за місцезнаходженням відокремленого підрозділу. У зазначеному випадку на підставі такого повідомлення юридичної особи відокремлений підрозділ обліковується як платник єдиного внеску; - якщо юридичною особою прийнято рішення про реорганізацію відокремленого підрозділу страхувальника в такий підрозділ, який не має обовязків чи повноважень щодо ведення окремого балансу та самостійного ведення ним розрахунків із застрахованими особами, юридична особа повідомляє про це в десятиденний строк з дня прийняття такого рішення контролюючий орган за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу. У цьому випадку за умови відсутності заборгованості на підставі такого повідомлення юридичної особи відокремлений підрозділ обліковується з приміткою «Неплатник»; - наявність у відокремленого підрозділу окремого балансу, самостійного ведення розрахунків з оплати праці із застрахованими особами може бути встановлена контролюючим органом під час проведення перевірки платника єдиного внеску, при опрацюванні його звітності.

ПАТ «Черкасиобленерго» як головне підприємство, яке має відокремлені підрозділи зобовязане забезпечити сплату єдиного внеску, нарахованого за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Наявність у відокремленого підрозділу окремого балансу, самостійного ведення розрахунків з оплати праці із застрахованими особами може бути встановлена контролюючим органом під час проведення перевірки платника єдиного внеску, при опрацюванні його звітності. Натомість доказів на підтвердження та/або спростування доводів позивача щодо статусу відокремленого підрозділу у контексті правомірності застосування санкцій і прийняття спірного рішення відповідачем не надано.

У рішенні про результати розгляду скарги (а.с.8-11) зазначено, що ПАТ «Черкасиобленерго» порушено норми статті 9 Закону № 2464, а саме єдиний внесок за вересень-грудень 2017 року, січень-червень 2018 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку. Суд критично оцінює розбіжності у рішенні про результати розгляду скарги та оскаржуваному рішенні з 21.10.2017 до 27.07.2018 та враховує принцип превалювання змісту над формою в оцінюванні доказів, що надані учасниками.

Предметом спору у даній справі є застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску, а не сплата поточних платежів з єдиного внеску. У даному випадку необхідно застосувати норми чинного законодавства про банкрутство, зокрема Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що у даному випадку є спеціальним.

Згідно Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Податковий кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Частина 4 статті 12 Закону визначає, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство. Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Здійснивши системний аналіз наведених норм, варто зазначити, що частина 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містить заборону на застосування під час мораторію санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому санкції за невиконання грошових зобов'язань не нараховуються безвідносно до часу їх виникнення. Судом взято до уваги, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 № 4212-VІ внесено зміни до Закону № 2343-XII, у тому числі і до особливостей дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Відповідно до статті 19 Закону № 2343-XII (в редакції чинній з 19.01.2013) мораторій на задоволення вимог кредиторів зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (частина перша статті 19). Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (частина 3 статті 19). Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється зокрема на вимоги поточних кредиторів (частина 5 статті 19).

Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №823/2240/17 з огляду на вирішення питання щодо того, в якій редакції має бути застосований Закон 2343-XII до спірних правовідносин, має бути врахована норма пункту 1-1 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 № 4212-VI відповідно до якої положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідації процедури за новою редакцією. У зв'язку із здійсненням переходу до застосування нової редакції Закону необхідно привести реєстр вимог кредиторів у відповідність до вимог статті 45 Закону в новій редакції і з урахуванням його вимог вирішити питання щодо переобрання представницьких органів кредиторів (зборів кредиторів та комітету кредиторів). У межах спірних відносин постанова Господарського суду про визнання позивача банкрутом відсутня, справа про його банкрутство порушена до набрання чинності Законом 2343-XII в новій редакції, а відтак застосуванню належить цей закон у редакції до 19.01.2013. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №823/2240/17.

На момент виникнення спірних правовідносин між позивачем та ГУ ДФС у Черкаській області Закон 2343 діяв у редакції від 23.03.2017, де наслідки введення мораторію у процедурі банкрутства визначені в статті 19, що кореспондує зі статтею 12 зазначеного Закону у попередній редакції. Згідно абзацу 3 частини 3 статті 19 Закону 2343 (у редакції від 23.03.2017) передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій. Виходячи із змісту Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, що можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, що не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів відновлення платоспроможності позивача, а останнім в позові зазначено, що провадження у справі про банкрутство триває на стадії розпорядження майном.

Встановлені обставини дають підстави дійти висновку, що незважаючи на дію мораторію ПАТ «Черкасиобленерго» щодо відокремленого структурного підрозділу ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаського району електричних мереж зобов'язане виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, зокрема сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. У разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на ПАТ «Черкасиобленерго» пеня та штраф, що передбачені нормами чинного законодавства, не нараховуються, оскільки законом передбачена загальна заборона на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Верховний Суд у рішеннях від 30.05.2018 у справі № 26/48/09-910/2433/16 (ЄДРСР 74570844) та від 11.09.2018 у справі №820/10403/15 (ЄДРСР 76420708) зазначив, що виходячи зі змісту Закону № 2343 боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, що можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Твердження відповідача, що штраф та пеня за несвоєчасне перерахування єдиного внеску застосовані до позивача після запровадження мораторію у справі про банкрутство, що не відносяться як до конкурсних так і до поточних вимог, отже, не є кредиторськими вимогами в розумінні Закону 2343-XII, оскільки нормами чинного законодавства встановлено, що відповідач є кредитором не підтверджені доказами відповідача.

Відповідно до статті 1 Закону 2343 кредитор юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори кредитори за вимогами до боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень передбачає, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності дій та не надано обґрунтованих доводів для прийняття оскаржуваного рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018№ 469) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (розділ VI Порядок стягнення заборгованості з платників) передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідачем у спірному рішенні зазначено про нарахування пені за період з 21.10.2017 до 27.07.2018 у сумі 79069,61 грн. як 0,1% від суми недоїмки та не зазначено період нарахування штрафу у сумі 355675,22 грн. з єдиного внеску (а.с.7). Згідно фінансової звітності позивача форми №1 за даними балансу на кінець звітного періоду обліковувалась кредиторська заборгованість у рядку 1630 розрахунки зі страхування 57558 грн. за станом на 31.05.2018 (а.с.106) і 19441грн. за станом на 30.06.2018 (а.с.108). З наданих представником відповідача відомостей щодо розрахунку штрафної санкції вбачається застосування 10% і 20% у визначенні пені, проте доказів на підтвердження проведених донарахувань відповідачем не надано.

Судом встановлено, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 03.08.2018 № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.10.2017 до 27.07.2018 діяв з порушенням порядку реалізації повноважень, не обґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З дослідженого у судовому засіданні Статуту ПАТ «Черкастобленерго» встановлено, що відповідно до пункту 3.2.6 товариство має право створювати на території України та поза її межами філії, представництва, відділення та інші відокремлені структурні підрозділи. Такі відокремлені структурні підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положень про них затверджених Товариством. Згідно п.1.5 положення про Черкаський РЕМ Черкаський РЕМ не є юридичною особою. Черкаський РЕМ здійснює свою господарсько-економічну діяльність згідно чинного законодавства України у межах даного Положення. Фінансово-господарська діяльність структурного підрозділу ведеться згідно з доведеним щомісячним кошторисом. Черкаський РЕМ у своїй структурі має виробничі та функціональні підрозділи (дільниці, служби відділи, групи, лабораторії , між якими розподіляє обсяги переданих Товариством основних засобів і повноважень). РЕМ має незакінчений баланс.

Із облікових даних відповідача встановлено, що реєстраційні дані Черкаського району електричних мереж як підрозділу позивача є відомими має податковий номер 25204488, у обліку значиться як ОПФ 610 філія (інший відокремлений підрозділ), а тому підпадає під дію гарантій незастосування санкцій під час дії мораторію у процедурі банкрутства позивача.

Судом враховано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 03.08.2018 № НОМЕР_1.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 6521 грн. 17 коп., згідно квитанції від 05.10.2018 №10909, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, що складаються із суми сплаченого судового збору у сумі 6521 грн. 17 коп.

Керуючись статтями 2, 4, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 03.08.2018 № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування єдиного внеску за період з 21.10.2017 до 27.07.2018 у сумі 434744,83 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (вул. Гоголя, 285, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 6521 (шість тисяч пятсот двадцять одна) грн. 17 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5. пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» [вул. Гоголя, 285, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ];

відповідач: Головне управління ДФС у Черкаській області [вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 07.12.2018.

Суддя Л.В. Трофімова