Справа № П/811/3431/15
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2018 року

Київ

справа №П/811/3431/15

адміністративне провадження №К/9901/11484/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року (головуючий суддя - Прокопчук Т.С., судді - Божко Л.А., Лукманова О.М.) у справі

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2015 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі - УМВС в Кіровоградській області), Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі - ГУНП в Кіровоградської області), в якому просив:

1.1. - визнати неправомірним дії УМВС в Кіровоградській області та скасувати наказ УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015р. за № 383 о/с про звільнення ОСОБА_2;

1.2. - поновити ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського районного відділу УМВС в Кіровоградській області;

1.3. - зобов'язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області вчинити дії щодо переведення в установленому порядку ОСОБА_2 на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку кримінальної поліції Кіровоградського районного відділу ГУНП в Кіровоградській області;

1.4. - стягнути з УМВС України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015 р. по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі;

1.5. - стягнути з УМВС в Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що вважає своє звільнення незаконним, оскільки, в порушення ст.ст. 42, 43, 49-2, ч.2 ст.40 КЗпП України воно не погоджено з первинною профспілковою організацією, без врахування переважного права залишення на роботі (стаж роботи складає 10 років 3 місяці 3 дні). Йому не було запропоновано рівнозначної або нижчої посади. При реорганізації посаду, яку він займав, скорочено не було, посада і по цей час є у штатному розкладі відповідного відділу поліції. Крім цього, він закінчив Академію управління МВС, отримав освітньо-кваліфікаційний рівень «магістр» за спеціальністю «правознавство». Інші працівники міліції області та міста продовжують роботу у тимчасовому штаті національної поліції та чекають на переатестацію. Йому ж не було надано такої можливості. При цьому, штат Кіровоградського РВ та кількість посад оперуповноважених залишилась незмінною. Також зазначає, що незаконними діями відповідача, йому заподіяно значної моральної шкоди, оскільки це спричинило порушення нормальних життєвих зв'язків та породило невпевненість у майбутньому.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС в Кіровоградській області від 06.11.2015р. № 383 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за пп. «г» п.64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, капітана міліції ОСОБА_2. Поновлено ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС в Кіровоградській області. Зобов'язано ГУНП в Кіровоградській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до п.9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та видати відповідний наказ з цього приводу. Стягнуто з УМВС в Кіровоградській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5832,00 грн. Стягнуто з УМВС в Кіровоградській області на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 2396 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зазначив, що в порушення вимог п.9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015р., з моменту опублікування Закону України «Про національну поліцію» (з 06.08.2015р.) та до прийняття спірного наказу (06.11.2015р.) про звільнення позивача йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського, за наявності виявленого в рапорті від 05.11.2015р. бажання продовжити службу в органах Національної поліції. Не вирішено питання про перехід позивача до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. Враховуючи п.9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», суд вважав за необхідне, з метою повного поновлення прав особи, яка звернулась за судовим захистом, на підставі ч.2 та ч.3 ст.162 КАС України зобов'язати Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до п.9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та видати відповідний наказ з цього приводу. Згідно з ч.1 ст.43 КЗпП України не є порушенням звільнення ОСОБА_2 без погодження з профспілковим органом, оскільки відбулася повна ліквідація установи, а тому попередньої згоди профспілкового органу для розірвання трудового договору з працівником через скорочення штатів не потрібно. Середня заробітна плата ОСОБА_2 за 1 день становить 121 грн. 50 коп. Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу - 48, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 5832 грн. Вирішуючи питання про відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд враховував, що позивач пропрацював в ОВС більше 10 років, здобув за цей час певних життєвих зв'язків, почував себе захищеним, оскільки мав роботу та впевненість у завтрашньому дні. З урахуванням положень Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважав справедливою сатисфакцією за спричинену моральну шкоду 2396 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ГУНП в Кіровоградській області та УМВС в Кіровоградській області подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

6. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області - задоволені. Скасовано постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2016 року та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

7. Апеляційний суд, скасовуючи рішення першої інстанції та відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, зазначив, що 05.11.2015 року ОСОБА_2 подано рапорт начальнику УМВС в Кіровоградській області, в якому позивач просив не звільняти його з органів внутрішніх справ за пп. «з» п.64 Положення №114, у зв'язку з переходом на роботу (службу) в інші міністерства центральної виконавчої влади з 06.11.2015 року. Відповідно до пп. «г» п.64 Положення №114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі. Оскільки станом на 06.11.2015 року ОСОБА_2 не виявив бажання на прийняття його на службу до поліції, це свідчить про невикористання позивачем свого права на подачу заяви про прийняття на службу до поліції та про не підтвердження згоди проходити подальшу службу в Національній поліції України. Тому, при звільненні позивача з займаної посади за скороченням штатів УМВС в Кіровоградській області діяло в межах своїх повноважень та в спосіб, передбачений чинним законодавством.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

8. ОСОБА_2 (далі - скаржник) у листопаді 2016 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року.

9. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та залишити в силі постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2016 року.

10. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що його звільнення проведено з порушенням вимог п.1 ч.1 та ч.2 ст.40, ст.42, ст.43, ст.49-2 Кодексу законів про працю України. Скаржнику не було запропоновано рівнозначної або нижчої посади. Посада позивача є у штатному розписі Кіровоградського відділення Кіровоградського відділу поліції. Не враховано переважне право на залишення на роботі. Вважає, що відповідач повинен був попередньо узгодити звільнення з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), членом якої є скаржник. До судового засідання неодноразово викликались в якості свідків підполковник поліції ОСОБА_4 та майор поліції ОСОБА_5А, які не змогли прибути до зали судового засідання та надати свої покази, що вплинуло на хід розгляду судової справи. Зазначає, що не розуміючи для себе суть документу, він склав рапорт з приставкою «не», де він просив не звільняти його з займаної посади. Посилається на те, що він виявляв бажання проходити службу в Національній поліції. Кваліфікованими працівниками ОВС, які на цей час проходять службу в Національній поліції, не було звернуто увагу на рапорт скаржника належним чином та не роз'яснено йому наслідки зміни тексту. Вважає, що судом апеляційної інстанції не було враховано, що звільнення за пп. «г» п.64 Положення №114 допускається при відсутності можливості подальшого використання на службі. Відповідачі не обґрунтували відсутність можливості подальшого використання скаржника на службі в поліції, а також взагалі не перевірили можливості реалізації його права на прийняття на службу до поліції. Вважає, що суд апеляційної інстанції не правильно розтлумачив приписи розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» щодо того, що скаржником не було висловлено як у письмовій так і в усній формі відмову від проходження служби в поліції. Про резолюцію керівника райвідділу міліції на рапорті скаржника від 05.11.2015р. йому стало відомо лише в судовому засіданні в суді першої інстанції, що, на думку ОСОБА_2, свідчить про намір керівника перешкодити скаржнику перейти до Національної поліції. Судом апеляційної інстанції не було враховано заяву представника МВС та Національної поліції з приводу того, що кандидатуру скаржника перевіряли служби внутрішньої безпеки та інспекція по особовому складу щодо доцільності проходження ОСОБА_2 служби в Національній поліції. Також не враховано інформацію щодо проведеної відносно скаржника атестації та його професійні і ділові якості. Не враховано складені та направлені до суду пояснення начальника кадрового забезпечення майора поліції ОСОБА_5 Крім того, не враховано, що незаконними діями прямого керівника скаржника було звільнено через неприязні відносини з мотивів помсти та завдано моральної та душевної травми.

11. УМВС в Кіровоградській області та ГУНП в Кіровоградській області надали заперечення на касаційну скаргу, якими просять відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року. Зазначено, що працівників міліції було попереджено про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів за три місяця до набрання чинності положень Закону України «Про Національну поліцію», якими визначено підстави звільнення. Кінцевим строком для вирішення питання щодо прийняття співробітників міліції до лав Національної поліції, враховуючи дату оприлюднення Закону, є 06.11.2015р. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015р. №1388 скорочені всі посади в УМВС в Кіровоградській області в кількості 3941. Оскільки станом на 06.11.2015р. ОСОБА_2 не був прийнятий на службу в поліцію, то його звільнення з органів внутрішніх справ відповідає вимогам Закону України «Про Національну поліцію». Посилаються на те, що в рапорті скаржника від 05.11.2015р. зазначено, що він просить не звільняти його у зв'язку із переходом у встановленому порядку до інших відомств, міністерств. Тому УМВС в Кіровоградській області не мало повноважень щодо звільнення скаржника у зв'язку з переходом, оскільки в цьому випадку не було згоди скаржника. З заявою щодо прийому на службу до Національної поліції України скаржник не звертався.

12. Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ та на день звільнення перебував на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС в Кіровоградській області у званні капітана міліції.

14. Скаржник закінчив Академію управління МВС, отримав освітньо-кваліфікаційний рівень «магістр» за спеціальністю «правознавство»

15. 05 листопада 2015 року ОСОБА_2 подано рапорт начальнику УМВС в Кіровоградській області, в якому позивач просить не звільняти його з органів внутрішніх справ за пп. «з» п.64 Положення №114, у зв'язку з переходом на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) з 06.11.2015 року.

16. 06 листопада 2015 року наказом начальника УМВС в Кіровоградській області №383 о/с ОСОБА_2 звільнено з 06.11.2015р. з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС в Кіровоградській області згідно з п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до пп. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил (через скорочення штатів).

17. УМВС Кіровоградській області перебуває в стані припинення, а державна реєстрація Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області проведена 07.11.2015 р., номер запису: 0010164.

18. Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388, скорочені всі посади УМВС в Кіровоградській області.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

19. Частина 1 статті 19 Конституції України: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

20. Частина 6 статті 43 Конституції України: громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

21. Пункт 8 розділу XI Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію»: з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

22. Пункт 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію»: працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

23. Пункт 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію»: працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

24. Підпункт «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення №114): особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

25. Підпункт «з» пункту 64 Положення №114: особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.

26. Частина 1 статті 43 Кодексу законів про працю України: розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

28. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

29. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2 ст.341 КАС України).

30. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

31. При цьому, Суд зазначає, що відмінність правового регулювання відповідних правовідносин, у тому числі в частині наявності або відсутності певних прав та обов'язків за спеціальним законодавством, не вказує на неврегульованість цих правовідносин.

32. Посилання скаржника на приписи п.1 ч.1 та ч.2 ст.40, ст.42, ст.43, ст.49-2 Кодексу законів про працю України є помилковими оскільки спірні правовідносини щодо подальшого проходження служби працівниками міліції в поліції або звільнення їх зі служби врегульовано приписами Закону України «Про Національну поліцію» та Положення №114.

33. Відповідно до наведених законодавчих приписів, працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

34. У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва.

35. У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

36. Якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування п.10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення особи за скороченням штатів.

37. Особа, яка надала згоду на проходження служби в поліції, звільняється зі служби в органах міліції на підставі пп. «з» п.64 Положення №114 (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації).

38. Під час розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 подав рапорт від 05.11.2015р., яким просив не звільняти його з органів внутрішніх справ за пп. «з» п.64 Положення №114, у зв'язку з переходом на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) з 06.11.2015 року, що також підтверджується самим скаржником у наданій касаційній скарзі.

39. Отже, Суд погоджується с висновком суду апеляційної інстанції, що вказана обставина може свідчити про небажання проходити подальшу службу в поліції, а тому у керівництва ОСОБА_2 були відсутні підстави для пропонування скаржнику посади в органах поліції.

40. З огляду на приписи п.8 та п.10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», та враховуючи скорочення всіх посад в УМВС в Кіровоградській області, скаржника було правомірно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів на підставі пп. «г» п.64 Положення №114.

41. Наявність посади оперуповноваженого сектору карного розшуку кримінальної міліції в новоствореному органі поліції не впливає на правомірність звільнення позивача, оскільки рапорт ОСОБА_2 від 05.11.2015р. давав керівництву підстави вважати, що він виявив небажання проходити службу в поліції. З цієї ж підстави є необґрунтованими доводи скаржника щодо наявності у нього переважного права на залишення на роботі та щодо не врахування інформації про проведену атестацію ОСОБА_2, його професійні та ділові якості, а також щодо перевірки його кандидатури службою внутрішньої безпеки та інспекцією по особовому складу щодо доцільності проходження служби в Національній поліції.

42. Посилання скаржника на необхідність отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на його звільнення є помилковим, оскільки спеціальним законодавством необхідність отримання такої згоди не передбачена, а приписи ч.1 ст.43 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент звільнення ОСОБА_2.) прямо передбачають не застосування вимоги щодо такої попередньої згоди у випадку розірвання трудового договору з працівником органу внутрішніх справ.

43. Твердження скаржника про те, що кадровою службою йому не було роз'яснено суті рапорту від 05.11.2015р., а також про те, що він не розумів суть цього документу, Суд оцінює критично, оскільки жодних належних доказів або обґрунтованих пояснень, які б вказували на складання цього рапорту внаслідок недобросовісної поведінки з боку посадових осіб УМВС в Кіровоградській області ОСОБА_2 не надано. Суд вважає, що у УМВС в Кіровоградській області не було підстав вважати, що скаржник, як особа середнього начальницького складу з освітньо-кваліфікаційним рівнем «магістр» за спеціальністю «правознавство», був нездатний усвідомити наслідки подання власного рапорту.

44. При цьому, Суд повинен досліджувати правомірність звільнення скаржника на момент прийняття та реалізації спірного наказу від 06.11.2015р. за № 383 о/с про звільнення ОСОБА_2 та не може обґрунтовувати юридичну правильність поведінки УМВС в Кіровоградській області у спірних правовідносинах з урахуванням пояснень вже звільненої особи про нерозуміння для себе власно складеного рапорту.

45. Під час розгляду цієї справи судами не було встановлено того, що ОСОБА_2 до моменту свого звільнення відкликав свій рапорт від 05.11.2015р.

46. З огляду на те, що рішення суду апеляційної інстанції мотивовано не виявленням скаржником бажання проходити службу в поліції у зв'язку з поданням рапорту від 05.11.2015р., який не було відкликано, Суд вважає, що неможливість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надати пояснення у якості свідків не впливає на правильність вирішення судом апеляційної інстанції цієї справи.

47. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено.

48. Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

49. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

50. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судового рішення відсутні.

51. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

52. Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

53. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року - залишити без змін.

54. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа