Справа № 817/1515/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2018 року м. Рівне №817/1515/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача 1: представник Товкач Т.П.,

відповідача 2: представник Товкач Т.П.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сарненської міської ради, Виконавчого комітету Сарненської міської ради про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Сарненської міської ради (далі - відповідач 1), Виконавчого комітету Сарненської міської ради (далі - відповідач 2) про визнання протиправною відмови щодо погодження землевпорядної документації щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,2045 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 та зобов'язати погодити землевпорядну документацію щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,2045 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувся із заявою до Сарненської міської ради Рівненської області з приводу погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,2045 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1. На що, з виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області отримав відповідь від 28.12.2017 №02/16-2204, згідно якої, позивачу повідомили, що оскільки ним не долучено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,2045 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1, то відповідно порушене ним питання не може бути вирішене по суті. Крім того, було зазначено, що відповідно до рішення Сарненської міської ради від 07.04.2011 №277 позивачу було надано дозвіл на складання проекту з землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Однак, п.2 вказаного рішення було встановлено строк дії дозволу на розроблення землевпорядної документації, а саме - 1 рік, тому виготовлення та погодження даної землевпорядної документації буде суперечити п. 2 вказаного рішення Сарненської міської ради. Проте, таку відмову позивач вважає протиправною та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач 1, 2 подав до суду спільний відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги не визнав та вказав, що позивачем в позовній заяві стверджується, що Сарненською міською радою відмовлено у заяві ОСОБА_1 щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,2045 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1. Однак офіційної відмови в погодженні проекту землеустрою позивач до матеріалів справи не долучив, що свідчить про відсутність відповідного порушеного права позивача, тобто позовна заява подана безпідставно. Водночас, позивач жодним чином не підтвердив спір у сфері публічно-правових відносин між Сарненською міською радою та позивачем. Будь-який рішень щодо відмови у погодженні проекту землеустрою відповідач 1, 2 не приймали. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач подав відповідь на відзив в якому з посиланням на норми чинного законодавства наводить аргументи, аналогічні викладеним у позові.

Відповідачі, заперечень на відповідь на відзив не подали.

За наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями вказаний позов переданий для розгляду судді Жуковській Л.А.

Ухвалою суду від 02.07.2018 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

28.08.2018 на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 №131 проведений повторний автоматизований розподіл даної справи у зв'язку із перебуванням головуючого судді Жуковської Л.А. у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративну справу №817/1515/18 передано для розгляду судді Комшелюк Т.О.

Ухвалою судді від 30.08.2018 адміністративну справу №817/1515/18 прийнято до провадження судді Комшелюк Т.О., призначено у справі підготовче засідання.

В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача 1, 2 надав пояснення, тотожні викладеним у відзиві на позов. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

03.12.2018 в судовому засіданні під час розгляду справи по суті, судом поставлено на розгляд питання про заміну первісного відповідача - Сарненську міську раду Рівненської області, на належного відповідача - Виконавчий комітет Сарненської міської ради Рівненської області.

Позивач заперечував проти такої заміни.

Відповідач 1 не заперечував.

Заслухавши думку позивача та представника відповідача 1 щодо поставленого судом на розгляд питання, 03.12.2018 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, керуючись ч.4 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, суд залучив до участі у справі, як відповідача 2 Виконавчий комітет Сарненської міської ради.

На підставі ч.6 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, судом поставлено на розгляд питання, щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з залученням у справу відповідача 2.

Представник відповідача зазначив, що не має необхідності у відкладенні розгляду справи, оскільки згідно довіреності від 09.01.2018 №02/16-36 він є також і представником відповідача 2 - Виконавчого комітету Сарненської міської ради.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 03.12.2018, суд ухвалив продовжити розгляд справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

07.04.2011 Сарненською міською радою Рівненської області прийнято рішення №277, яким надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1. Пунктом 2 цього рішення визначено строк дії дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність становить один рік.

20.07.2016 Сарненська міська рада Рівненської області рішенням від №214 затвердила містобудівну документацію «Генеральний план міста Сарни Сарненського району Рівненської області», розроблену ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» ім. Ю.М. Білоконя.

21.11.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про погодження проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,2045 га, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1.

28.12.217 відповідачем надано відповідь позивачу, в якій Сарненська міська рада зазначила, що позивачем до заяви не долучений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,2045 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1, тому порушене позивачем питання не може бути вирішено по суті.

Позивач не погодився з відповіддю Сарненської міської ради Рівненської області та звернувся до суду.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.6 та ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частина сьома статті 118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

В силу ч.8 ст. 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно із ч.9 ст.118 цього ж Кодексу, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В силу ч.10 ст.118 ЗК України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Тобто, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обов'язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем - суб'єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З даного приводу суд зазначає, що між позивачем, який звернувся до суду та відповідачами по справі не виникало жодних публічних правовідносин, оскільки останні могли виникнути лише в тому випадку, коли відповідач прийняв би рішення по суті поставленого позивачем у своїй заяві питання.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач у своїй відповіді повідомив ОСОБА_1, що для позитивного вирішення поставленого ним питання йому необхідно було надати документ який підлягає погодженню - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Таким чином, дана відповідь Виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області не є відмовою особі в погодженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність у розумінні частин 9, 10 ст. 118 Земельного кодексу України.

Окремо слід звернути увагу на те, що позивачем долучено до матеріалів справи копію проекту землеустрою, оригінал якого оглянутий в судовому засіданні. Під час дослідження проекту землеустрою судом встановлено, що ні копія проекту землеустрою, ні його оригінал не підписаний сертифікованим інженером-землевпорядником, не містить відтиску печатки та є неповним за своїм змістом.

З врахуванням викладеного, судом не встановлено жодних даних на підтвердження обставин, на які посилається позивач, що свідчили б про порушення відповідачами прав, свобод та інтересів позивача.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачами доведено в порядку статті 77 КАС України безпідставність позовних вимог, в зв'язку з чим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що в адміністративному позові позивачем заявлена дві позовні вимоги. Суд звертає увагу на те, що вимога про визнання протиправними акта, дій чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати чи визнати не чинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності, є однією вимогою.

Тобто, за подання до суду даного позову останньому належало сплатити судовий збір в розмірі 704,80грн.

Проте, згідно з наявним в матеріалах справи оригіналом квитанції №0.0..1 від 31.05.2018 на суму 704,80грн та оригіналом квитанції №0.0..1 від 31.05.2018 на суму 704,80грн, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1409,60грн.

Відтак, кошти в сумі 704,80грн суд уважає коштами судового збору, внесеними у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Станом на час розгляду справи клопотання про повернення коштів судового збору сплачених в більшому розмірі, ніж встановлено законом, від позивача не надходило, отже у суду відсутні правові підстави для винесення ухвали про повернення зазначеного судового збору.

Щодо решти судового збору, то у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сарненської міської ради, Виконавчого комітету Сарненської міської ради про визнання протиправною відмови Сарненської міської ради у погодженні землевпорядної документації (надання дозволу на складання проекту землеустрою) щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,2045га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 та зобов'язання Сарненської міської ради погодити землевпорядну документацію (надати дозвіл на складання проекту землеустрою) щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,2045га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 (34504, АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1);

2) відповідачі - Сарненська міська рада (34500, Рівненська обл., Сарненський р-н, м. Сарни, вул. Широка, 31, ), Виконавчий комітет Сарненської міської ради (34500, Рівненська обл., Сарненський р-н, м. Сарни, вул. Широка, 31, ).

Повний текст рішення складений 07 грудня 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.