Справа № 263/10255/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року справа №263/10255/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року у справі № 263/10255/17 (головуючий суддя І інстанції - Васильченко О.Г.), складене в повному обсязі 19 вересня 2018 року в м. Маріуполь Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу пенсії за період з 011 липня 2014 року по 30 січня 2017 року;

- зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком за період з 02 липня 2014 року по 30 січня 2017 року (а.с. 1-7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року відмовлено у задоволені позовних вимог повністю (а.с. 131).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що висновки суду першої інстанції є суперечливими та невідповідними фактичним обставинам, оскільки судом невірно розтлумачено норми матеріального права.

Вважає незаконними дії управління щодо невиплати їй пенсії з моменту первинного звернення до управління в липні 2014 року (а.с. 138-143).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

03 грудня 2018 року до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 02 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про призначення їй пенсії до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Донецька (а.с.19).

Отримавши статус внутрішньо переміщеної особи (а.с. 18) 30 жовтня 2014 року позивач звернулася з заявою про призначення їй пенсії до Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі (а.с.20).

Згідно відповіді Головного управління ПФУ в Донецькій області від 09 червня 2017 року № 571-К-01 позивач 02 липня 2014 року зверталася з заявою про призначення пенсії, однак рішення не прийнято, оскільки вона забрала документи та скановані копії відсутні. При цьому, дві заяви позивача про призначення пенсії за віком зареєстровані в УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя від 01 листопада 2016 року, за якою вона також забрала документи, та від 31 січня 2017 року за якою прийнято рішення та призначено пенсію в сумі 996,28 грн. (а.с. 11).

Вважаючи, що пенсії позивачу має бути призначена з моменту первинного звернення (з липня 2014 року), позивач звернулась до суду із позовом про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком за період з 02 липня 2014 року по 30 січня 2017 року.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що подані позивачем заяви про призначення пенсії за віком (2014 рік, 2016 рік) по суті не розглядались, оскільки позивач забирала документи з власної ініціативи, а пенсія за віком призначена з 31 січня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Перевіряючи відповідність закону вчиненої суб'єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Порядок дій територіальних органів ПФУ при розгляді та вирішенні заяв фізичних осіб громадян з приводу призначення (перерахунку) пенсії визначений ст. 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та конкретизований нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, у силу яких рішення у формі протоколу за матеріалами звернення має бути прийнято протягом 10 днів з дня надходження заяви за формою згідно з Порядком №22-1 (далі- Порядок № 22-1).

Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення (ст. 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відповідно до п. 4.10 Порядку № 22-1 заяви про виплату пенсії (додаток 5) реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (зі змінами). При прийманні документів щодо виплати пенсії орган, що призначає пенсії, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, знімає копії з відповідних документів. Не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності; б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

З наданих до позову документів вбачається, що подані позивачем заяви про призначення пенсії в спірний період по суті не розглядалися, оскільки остання їх забирала з власної ініціативи, що позивач підтвердила в суді першої інстанції, доказів її звернення (копії заяв про призначення пенсії, тощо) до суду позивачем не надано.

30 жовтня 2014 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області із заявою про витребування її пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в м. Донецьку (а.с. 20).

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області від 06 вересня 2015 року позивач на обліку в управлінні не перебуває, пенсію не отримує, пенсійна справа не надходила (а.с. 21).

При цьому, позивач з 02 липня 2014 року бездіяльність Управління Пенсійного Фонду щодо не призначення пенсії за віком не оскаржувала, зі скаргами та іншими заявами з приводу невиплати пенсії у відповідні органи не зверталася.

Відповідно до особистої заяви позивача до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області позивач зазначила, що вона не оформила вчасно пенсію, оскільки не мала можливості виїхати з непідконтрольної території, не мала можливості оформити пропуск у зв'язку з матеріальними труднощами (а.с. 120), що підтверджує факт її не звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії до 31 січня 2017 року.

Враховуючи те, що, пенсія позивачу призначена на підставі поданої заяви до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з 31 січня 2017 року та виплачується у повному обсязі, підстав для задоволення позовних вимог та виплати пенсії за віком з 02 липня 2014 року по 30 січня 2017 року не вбачається.

Відтак, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на те, що висновки суду першої інстанції є суперечливими та невідповідними фактичним обставинам, з огляду на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволені позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року у справі № 263/10255/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенка

І.Д. Компанієць