Справа № 620/3352/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3352/18 Головуючий у І інстанції - Заяць О.В.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання рішення та дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати повідомлення Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 18.09.2018 року про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа виданого 29.08.2018 року Чернігівським окружним адміністративним судом у справі № 825/1627/18; зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області прийняти заяву ОСОБА_2 від 08.09.2018 року про примусове виконання судового рішення за виконавчим листом виданим 29.08.2018 року Чернігівським окружним адміністративним судом у справі № 825/1627/18, прийняти цей виконавчий лист до виконання та винести постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання судового рішення за заявою ОСОБА_2 від 08.09.2018 року про примусове виконання судового рішення за виконавчим листом виданим 29.08.2018 року Чернігівським окружним адміністративним судом у справі № 825/1627/18; стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на користь ОСОБА_2 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у зв'язку з невиконанням рішення суду боржником, він звернувся до Відповідача із заявою про примусове виконання судового рішення. Однак, у зв'язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, дану заяву було повернуто. Вважає дії Відповідача такими, що перешкоджають доступу до правосуддя, реалізації права власності на належне Позивачу майно та дискримінацією у правах за майновою ознакою.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що Відповідач необґрунтовано відмовив у прийнятті виконавчого документа до виконання рішення, в якому виконавцем та боржником є уповноважені державою органи.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, 08 вересня 2018 року до Відповідача з заявою про примусове виконання рішення суду з виконання виконавчого листа № 825/1627/18 від 29 серпня 2018 року, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом про зобов'язання ТУ Держгеокадастру у Чернігівській області надати дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що розташована в межах Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського р-н, Чернігівської обл. для ведення особистого селянського господарства, згідно з доданими графічними матеріалами в межах ділянки (масиву), кадастровий номер НОМЕР_1, звернувся ОСОБА_2 (а.с. 30).

18 вересня 2018 року керуючись п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з виконання виконавчого листа № 825/1627/18 від 29.08.2018 року, у зв'язку з тим, що стягувачем не надано підтвердження сплати авансового внеску (а.с. 28).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки стягувачем при поданні заяви про примусове виконання рішення не дотримані вимоги до виконавчого документа, встановлені пунктом 8 частиною 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: не додана квитанція про сплату авансового внеску. При цьому не надано й будь-яке підтвердження того, що Позивач звільнений від сплати авансового платежу відповідно до приписів частини другої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Так, спірні правовідносини регулюються Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами частини 2 статті 26 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

- стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

- обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

- відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;

- стягнення аліментів;

- відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Позивачем під час звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження не було додано квитанцію про сплату авансового внеску.

Варто відмітити, що доказів звільнення Позивача від сплати авансового внеску згідно наведених вище норм матеріали справи не містять.

При цьому, відповідно до пункту 8 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність повернення Позивачу виконавчого документа без прийняття до виконання.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також вважає за необхідне наголосити, що сплата авансового внеску у виконавчому провадженні не може бути розцінена як така, що порушує право на справедливий суд відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім того, посилання на незадовільне матеріальне становище заявника не може бути розцінено судом як обґрунтоване, оскільки норми чинного законодавства не передбачають можливості звільнення особи від сплати авансового внеску з огляду на її майновий стан.

Також, звертаючись до Відповідача із заявою про примусове виконання рішення, Позивач не ставив питання звільнення його від сплати такого внеску та не надавав будь-яких доказів свого незадовільного майнового стану.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставиними доводи Позивача в частині дій судді суду першої інстанції у вирішенні питання щодо його відводу.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький