Справа № 200/11855/18-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 р. Справа№200/11855/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобовязання вчинити дії щодо призначення та виплати пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобовязання вчинити дії щодо призначення та виплати пенсії. Просив визнати протиправними дії Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, з зарахуванням до пільгового стажу, якій надає право на призначення пенсії, часу роботи 24.05.1989 року по 21.07.1989 року; з 12.01.1990 року по 12.04.1990 року в якості гірничого підземного, гірничого майстра у ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова», а також, часу проходження позивачем строкової служби в армії з 01.07.1990 року по 04.05.1992 року та скасувати рішення Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 3179 від 10.08.2018 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у звязку із недостатністю пільгового стажу роботи та зобовязати Великоновосілківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 3179 від 08.06.2018 року про призначення пенсії із зарахуванням до пільгового стажу, що надає право на пенсію стажу роботи 24.05.1989 року по 21.07.1989 року, з 12.01.1990 року по 12.04.1990 року в якості гірничого підземного, гірничого майстра у ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова», а також, часу проходження позивачем строкової служби в армії з 01.07.1990 року по 04.05.1992 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням № 3179 від 10.08.2018 року Великоновосілківського обєданного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивачу відмовлено в призначенні пенсії у звязку із недостатністю пільгового стажу.

Отже, позивач вважає що відповідачем невірно підрахований страховий та пільговий стаж, у звязку із чим він був змушений звернутися із позовом до суду.

06 листопада 2018 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони отримали ухвали про відкриття провадження в справі, що підтверджується поштовими повідомленнями.

27 листопада 2018 року на адресу суду від представник відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що позивачу не зарахований спірний період роботи, оскільки ним не надано уточнюючих довідок, в яких зазначається характер такої роботи.

Сторонами не були надані клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Отже, відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за правилами спрощеного провадження.

Дослідивши заяви по суті справи, письмові докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач Великоновосілківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області ().

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі № 805/1250/18-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, суд ухвалив: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні, а також неприйняття рішення стосовно періоду проходження позивачем строкової військової служби у період з 01.07.1990 року по 01.05.1992 року; скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області від 02.01.2018 року № 4213 про відмову в призначенні пенсії. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2017 року про призначення пенсії із зарахуванням до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні, а також прийняття рішення стосовно періоду проходження позивачем строкової військової служби у період з 01.07.1990 року по 01.05.1992 року.

10 серпня 2018 року відповідачем прийнято Рішення № 3179 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, оскільки періоди роботи позивача з 24.05.1989 року по 21.07.1989 рік, з 12.01.1990 року по 12.04.1990 рік в якості гірничого підземного, гірничого майстра у ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова» неможливо зарахувати до підземного стажу згідно довідок № 02/69, 02/70 від 22.07.2014 року, тому що вони видані більш ранньою датою та потребують перевірки. Оскільки архіви підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території, тому перевірити достовірність наданої інформації немає можливості. Період з 31.08.1995 року по 09.09.1995 рок у не зарахований до пільгового стажу роботи, оскільки заявник у цей час знаходиться у відпустці без збереження заробітної платні. Також позивачу не було зарахований пільговий стаж, під час його проходження строкової служби в армії у період часу з 01.07.1990 року по 04.05.1992 року, оскільки свою трудову діяльність ОСОБА_1 розпочав 24.07.1992 року, тобто через два місяці після закінчення служби в армії. Таким чином, на думку відповідача ОСОБА_1 не належить до осіб, які на момент призову на строкову військову службу навчалися у професійно технічному навчальному закладі, працювали за професією або займали посаду, що дає право на пільгову пенсію. Позивачу було розяснено, що йому період проходження строкової служби з 01.07.1990 року по 01.05.1992 року зарахований до страхового стажу та період навчання у технікумі з 01.09.1986 року по 18.06.1990 року зарахований до стажу роботи, а отже ОСОБА_1 буде мати право на призначення пенсії у 50 років, тобто з 22.11.2020 року або за умови продовження роботи на вищевказаних посадах та набуття 25 років пільгового стажу роботи.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.1993 року № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в п. 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Відповідно до довідки № 02/69 від 22.07.2014 року, виданої ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова», ОСОБА_1 працював з 24.05.1989 року по 21.07.1989 року горноробочим підземним.

Відповідно до довідки № 02/70 від 22.07.2014 року, виданої ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова», ОСОБА_1 працював з 12.01.1990 року по 12.04.1990 року горним майстром підземним.

Як вбачається з вищевказаних довідок, позивач відпустками без збереження заробітної плати під час роботи на ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова» не користався.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж період, протягом якого особа підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Мінпраці України від 18.11.2005 р. № 383, зареєстрованим у Мін'юсті України 01.12.2005 р. за № 1451/11731.

Отже, підставою для зарахування окремих періодів роботи до Списку № 1 під час обчислення пенсії є насамперед наявність професії (посади) та виробництва у відповідному Списку, підтвердження шкідливих умов праці впродовж повного робочого дня (не менш ніж 80%), установленого для такого виробництва, а також проведення атестації робочих місць (після 21 серпня 1992 p.).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці (далі атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку від 01 серпня 1992 року № 442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідно до пункту 4.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005 року «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788 та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788 є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 17.03.2015 року у справі № 21-585а14 і суд враховує його при розгляді даної справи на підставі абзацу 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України.

Отже, періоди роботи, які дають право на отримання пільгової пенсії позивачу, підтверджені довідками № 02/69 від 22.07.2014 року та № 02/70 від 22.07.2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

З 1 січня 2006 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби» який абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено двома реченнями такого змісту: «Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалась за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах».

Як встановлено Донецьким апеляційним адміністративним судом у своїй постанові у справі № 805/1250/18-а, позивач навчався по спеціальності підземна розробка вугільних родовищ у Донецькому гірничому технікумі ім. СМ. Абакумова, що підтверджується дипломом НТ № 873024, який виданий 18.06.1990 року. Навчання закінчив до призову на строкову військову службу.

Згідно роз'яснень, наведених в п. 8 оглядового листа Вищого Адміністративного Суду України від 14.08.2008 року N1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)» проходження строкової військової служби за призовом є обов'язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, а тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов'язані з проходженням такої служби, не допускаються. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній з захистом Вітчизни. Зазначені положення застосовуються і до громадян, які проходили строкову військову службу до прийняття зазначених законів України.

Оскільки проходження строкової військової служби за призовом було і є обов'язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, то будь-які обмеження трудових прав особи, пов'язані з проходженням такої служби, недопустимі.

Таку правову позицію Вищого адміністративного суду України підтримано Верховним Судом України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач на момент призову до радянської армії не навчався та не працював на посадах, які дають право на пільговий стаж, період проходження строкової служби ОСОБА_1 не може рахуватися як пільговий, проте він повинен бути зарахований до страхового стажу, що відповідачем не заперечується.

Частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно п «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд зазначає, що стаж роботи позивача на різних посадах/роботах, які повязані із виконанням підземних робіт підтверджений довідками № 02/69 від 22.07.2014 року та № 02/70 від 22.07.2014 року.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно не зарахований пільговий стаж ОСОБА_1 за період його роботи на ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова» з 25.05.1989 року по 21.07.1989 року та з 12.01.1990 року по 12.04.1990 року при прийнятті рішення щодо призначення/відмови у призначенні пенсії.

Таким чином, вимоги позивача про зарахування спірних періодів до його пільгового стажу під час роботи на ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова» підглядають задоволенню,.

Щодо вимог позивача про зарахування періоду його проходження строкової служби в радянській армії до пільгового стажу є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав доказів щодо роботи на посадах, які дають право на пільговий стаж під час призиву до армії.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п. 77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благо отримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 13 Закону № 1788-XII, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Таким чином, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

А отже, спірне рішення № 3179 від 10 серпня 2018 року не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, а тому є незаконним, необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідачі суду не надали, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у спосіб захисту права, що визначений позивачем, з урахуванням висновків суду.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 704,60 грн., з Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області підлягає стягненню 528,45 грн.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: 85653, Донецька область, м. Красногорівка, вул. Ворошилова, 23а, РНОКПП НОМЕР_1) до Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85500, Днецька область, Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, 103, ) про зобовязання вчинити дії щодо призначення та виплати пенсії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85500, Днецька область, Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, 103, ) № 3179 від 10 серпня 2018 року про відмову ОСОБА_1 (місцезнаходження: 85653, Донецька область, м. Красногорівка, вул. Ворошилова, 23а, РНОКПП НОМЕР_1) в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобовязати Великоновосілківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85500, Днецька область, Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, 103, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: 85653, Донецька область, м. Красногорівка, вул. Ворошилова, 23а, РНОКПП НОМЕР_1) № 3179 від 08 червня 2018 року з зарахуванням до пільгового стажу періоди роботи з 24.05.1989 року по 21.07.1989 рік та з 12.01.1990 року по 12.04.1990 рік в якості гірничого підземного, гірничого майстра у ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова» по Списку № 1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: 85653, Донецька область, м. Красногорівка, вул. Ворошилова, 23а, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85500, Днецька область, Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, 103, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 528 (пятсот двадцять вісім) грн. 45 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тарасенко І.М.