Справа № 803/1193/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2026/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року (прийняту у м. Луцьку суддею Лозовським О.А.) в адміністративній справі № 803/1193/18 за позовом приватного підприємства «Локус» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року приватне підприємство «Локус» (далі - ПП «Локус», Підприємство) звернулося до суду із вказаним позовом та просило визнати протиправним і скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) № від 04 квітня 2018 року.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що Підприємство неправомірно притягнуто до відповідальності, оскільки воно не порушувало порядку оприбуткування готівки. Крім того, штрафні санкції не могли бути застосовані поза межами строків, визначених частиною першою статті 250 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Тому просило скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що дія частини першої статті 250 ГК України, з урахуванням приписів частини другої цієї статті, на спірні правовідносини не поширюється. Отже, штрафні санкції щодо позивача були застосовані правомірно та у межах визначених законодавством строків.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що приписи частини другої статті 250 ГК України до спірних правовідносин не можуть бути застосовані. При цьому покликається на те, що спірні правовідносини регулюються Указами Президента, а не законами, тому покликання апелянта на цю норму суперечить вимогам пункту 113.3 статті 113 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з огляду на таке.

Як встановлено судом, 20.03.2018 згідно із наказом від 02.03.2018 № 1028 посадові особи ГУ ДФС у Волинській області провели фактичну перевірку ПП «Локус» з питань дотримання вимог ПК України, законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про оплату праці», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 29.12.2017 № 148, Кодексу законів про працю України, за результатами якої складено акт від 21.03.2018 № 001254.

За висновками цього акта Підприємство порушило вимоги пунктів 2.2, 2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України (чинного на час вчинення порушення); пунктів 5, 11 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України № 148 від 29.12.2017 (чинним з 05.01.2018), а саме: несвоєчасне (не в день отримання) оприбуткування готівкових коштів в Книзі обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) на підставі фіскального звітного чека.

В КОРО за № -Р/5, зареєстрованій в Луцькій ОДПІ 23.11.2016, оприбутковано готівкові кошти за 22.11.2016 на підставі фіскального звітного чека № 1201 в сумі 18 487 грн 27 коп.; останній запис в КОРО № -Р/4 зроблено за 21.11.2016 на підставі фіскального звітного чека № 1200.

На підставі акта перевірки та відповідно до встановленого порушення ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення форми «С» № від 04.04.2018, яким на підставі абзацу третього статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» застосувало до Підприємства штрафні санкції в сумі 92 436,35 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення залишене без змін.

Вважаючи, що контролюючий орган неправомірно застосував до нього штрафні санкції, Підприємство звернулося до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції погодився з висновками акта перевірки про несвоєчасне оприбуткування позивачем готівки у КОРО за реєстраційним номером № -Р/5 в сумі 18 487 грн 27 коп. на підставі фіскального звітного чека № 1201.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно застосував до позивача згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафні санкції за вказане порушення, оскільки адміністративно-господарські санкції за це порушення застосовано з пропуском строків, визначених частиною першою статті 250 ГК України.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на таке.

За приписами абзацу третього статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 за № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі - Указ № 436/95) у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Згідно із частиною третьою статті 1 Указу № 436/95 правила організації контролю за додержанням норм з регулювання обігу готівки встановлюються Національним банком України за погодженням з Державною податковою адміністрацією України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 33 Закону України «Про Національний банк України» для забезпечення організації готівкового грошового обігу Національний банк здійснює: визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій.

На виконання цієї норми постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320, затверджене Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (чинне на час оприбуткування позивачем готівкових коштів; далі - Положення № 637), яке визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Відповідно до пункту 1.2 Положення № 637 книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг); оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктом 2.2 Положення № 637 передбачено, що підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

За приписами пункту 2.6 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Згідно із пунктом 7.15 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Відповідно до пунктів 5, 11 Розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 (чинного на час проведення перевірки і прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення), суб'єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Суб'єкти господарювання здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Оприбуткуванням готівки в касах фізичних осіб-підприємців, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх товарними чеками (квитанціями) і веденням книги обліку доходів і витрат (або книги обліку доходів), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у книзі обліку доходів і витрат (або книзі обліку доходів) на підставі товарних чеків (квитанцій).

Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, а також у касах фізичних осіб-підприємців, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО без ведення касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень на підставі даних розрахункових документів шляхом формування та друку фіскальних звітних чеків і їх підклеювання до відповідних сторінок КОРО/занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО.

Суб'єкти господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО, використовують КОРО для підклеювання та зберігання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО; здійснення операцій із розрахунковими квитанціями в разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії; обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, перевірок конструкцій та програмного забезпечення РРО.

Тобто, загалом порядок оприбуткування готівки, визначений цим Положенням, не змінився, порівняно з порядком, визначеним Положенням № 637.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 № 547 затверджено Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій (далі - Порядок № 547).

Пунктами 1, 2, 6 глави 1 розділу ІІ Порядку № 547 встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані зареєструвати книги обліку розрахункових операцій (далі - книги ОРО).

Реєстрація книг ОРО здійснюється в контролюючому органі за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків.

Книга ОРО повинна бути прошнурована, послідовно пронумерована та мати належним чином установлені засоби контролю, щоб унеможливити розшнурування книги ОРО або вилучення її аркушів без порушення цілісності засобу контролю.

Титульна сторінка книги ОРО має містити дані про суб'єкта господарювання, кількість аркушів, номер установленого засобу контролю та дані про РРО у разі реєстрації книги ОРО на РРО (модифікація, заводський і фіскальний номери, версія програмного забезпечення).

Згідно із пунктом 6 глави 4 розділу ІІ Порядку № 547 використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків до відповідних сторінок книги ОРО; щоденне виконання записів (у разі здійснення розрахункових операцій) про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії - здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Тобто, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність.

Разом з тим, початку використання КОРО у господарській діяльності передує її реєстрація в контролюючому органі за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків. Відтак, щоденне виконання у КОРО записів про рух готівки та суми розрахунків можливе лише після її реєстрації.

Як видно із копії КОРО № -Р/4, остання була закінчена 21.11.2016 (останній запис у Книзі зроблено того числа на підставі розрахункового чека № 1200).

Із заявою про реєстрацію наступної КОРО позивач звернувся до Луцької ОДПІ 23.11.2016 і того ж числа була зареєстрована КОРО № -Р/5, про що зроблено відмітку на обкладинці книги.

Проте, на титульній сторінці книги він вказав, що її ведення розпочато 22.11.2016.

У розділі ІІ «Облік руху готівки та сум розрахунків» цієї КОРО зроблено запис про оприбуткування готівкових коштів в сумі 18 487 грн 27 коп. на підставі фіскального звітного чека № 1201 від 22.11.2016.

З огляду на вищенаведені норми законодавства та встановлені у справі обставини Підприємство порушило порядок оприбуткування готівки, оскільки відобразило надходження готівки на підставі фіскального звітного чека у КОРО до моменту її реєстрації, що тягне за собою відповідальність згідно із абзацом третім статті 1 Указу № 436/95.

Щодо строків застосування фінансових санкцій у виді штрафу згідно із цією нормою колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим, частиною другою цієї статті визначено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Враховуючи те, що контроль за додержанням суб'єктами господарювання норм з регулювання обігу готівки здійснюють органи ДФС України, а Указ № 436/95 прийнятий Президентом України в період дії Конституційного Договору № 1к/95-ВР від 08.06.1995, укладеного між Верховною Радою України та Президентом України, цей Указ має юридичну силу Закону, з набранням чинності Законом України від 02.12.2010 № 2756-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України», положення частини першої статті 250 ГК України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, зокрема і порушення оприбуткуванням готівки в касах підприємств, не розповсюджуються.

А положення частини другої статті 250 ГК України необхідно розуміти таким чином, що дія частини першої вказаної статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені в тому числі Указом Президента № 436/95, який має юридичну силу Закону, контроль за дотриманням якого покладено на фіскальні органи.

У зв'язку з цим, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення на підставі абзацу третього статті 1 Указу № 436/95 є правомірним.

Висновки суду першої інстанції про те, що штрафні санкції у спірних правовідносинах, застосовані за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, є адміністративно-господарськими санкціями, які мають застосовуватись з урахуванням строків передбачених статтею 250 ГК України, є помилковими, так як порушення щодо несвоєчасного оприбуткування готівки допущено позивачем вже після набрання чинності змін до статті 250 ГК України.

Вказане відповідає правовій позиці Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.11.2018 р. в справі № 803/780/17, адміністративне провадження № К/9901/40827/18.

За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року в адміністративній справі № 803/1193/18 скасувати.

У задоволенні позову приватного підприємства «Локус» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Н. В. Ільчишин
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 07 грудня 2018 року.