Справа № 826/16911/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві, у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах економіки та комунальних послуг на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі за заявою про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах економіки та комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокенергія", звернувся до суду першої інстанції, до пред'явлення позову, із заявою у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг вчиняти дії на реалізацію постанов від 28.09.2018, а саме: №1137 «Про накладення штрафу на ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії»; №1138 «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії»; №1139 «Про накладення штрафу на ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії; №1140 «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії» .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Заборонено Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (, адреса: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19) вчиняти дії на реалізацію наступних постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.09.2018: №1137 «Про накладення штрафу на ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії»; №1138 «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії»; №1139 «Про накладення штрафу на ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії; №1140 «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії».

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах економіки та комунальних послуг подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Зокрема, вказує на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення адміністративного позову вийшов за межі адміністративних правовідносин і прийняв рішення, яким втрутився у дискреційні повноваження державного органу, вжиті заходи не відповідають меті застосування такого заходу як забезпечення позову та за відсутності підстав передбачених законом.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтовано неможливістю взяти участь в судовому засіданні через перебування в іншому судовому засіданні представника Смикалова В.Р.

Відповідно до ст.313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки визнано судом поважними.

Поряд з цим, представництво інтересів відповідача в суді також здійснювалося іншими особами ( Вишневською Г.С., а.с.78). Водночас, відповідач не був позбавлений можливості вирішити питання про направлення в судове засідання іншого представника.

Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обставини свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки вчинення НКРЕКП дій, спрямованих на реалізацію прийнятих за результатами перевірки постанов від 28.09.2018, у випадку задоволення позову ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» зумовить виникнення труднощів при виконанні відповідного рішення суду або необхідність приведення правовідносин у попередній стан із необхідністю витрачання значних матеріальних ресурсів.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні-листопаді 2017 року НКРЕКП проведені планові виїзні перевірки ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» з питань дотримання останнім Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії (акт перевірки від 13.11.2017 №202); дотримання Умов та Правил (ліцензійних умов) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії (акт перевірки від 13.11.2017 №203).

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 28.09.2018 на засіданні, яке проводилось у формі відкритого слухання, були розглянуті акти планової виїзної перевірки від 13.11.2017.

За результатами вказаного засідання Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах економіки та комунальних послуг винесено постанови:

- №1137 «Про накладення штрафу на ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії», якою накладено штраф на ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» у розмірі 34 000 грн. за порушення: пункту 3.1 Ліцензійних умов з виробництва щодо зобов'язання ліцензіата провадити ліцензовану діяльність відповідно до законодавства у сфері теплопостачання, у тому числі згідно з цими Ліцензійними умовами, іншими нормативно-правовими актами та нормативно-технічними документами;

- №1139 «Про накладення штрафу на ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за рушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії», якою накладено штраф на ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» у розмірі 85 000 грн. за порушення: підпункту 3.1.1 пункту 3.1 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії щодо обов'язку ліцензіата надавати НКРЕКП фінансову звітність, передбачену Мінфіном та Мінстатом України, і додаткову звітність, визначену НКРЕКП в установленому порядку; підпункту 3.6.1 пункту 3.6 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії щодо обов'язку ліцензіата діяти згідно з законодавством України та нормативно-технічними документами, зокрема Порядком формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженого постановою НКРЕКП від 15.10.2015 №2585;

- №1138 «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії», якою зобов'язано Департамент із регулювання відносин у сфері енергетики в межах здійснення заходу державного регулювання підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводиться у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на виробництво теплової енергії для ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» шляхом його зміни в бік зменшення на суму 6 786,20 тис. грн. (без ПДВ), у т. ч.: на суму економії коштів, що склалась по статті витрат «Паливо» у 2014 - 2015 роках, у розмірі 1 067,41 тис. грн. (без ПДВ); на суму економії коштів, що склалась у результаті недотримання структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифах на виробництво теплової енергії у 2014 - 2016 роках, у розмірі 1 204,15 тис. грн. (без ПДВ); на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми на 2014 рік у розмірі 2 303,78 тис. грн. (без ПДВ); на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми на 2015 рік у розмірі 461,20 тис. грн. (без ПДВ); на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік у розмірі 1 749,66 тис. грн. (без ПДВ);

- №1140 «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії», якою зобов'язано Департамент із регулювання відносин у сфері енергетики, у межах здійснення заходу державного регулювання, підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводиться у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на відпуск електричної енергії для ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» шляхом його зміни в бік зменшення на суму 26 800,44 тис. грн. (без ПДВ), у т. ч.: на суму економії коштів, що склалась по статті витрат «Паливо» та за рахунок зміни обсягів виробництва електричної енергії у 2014 - 2016 роках, у розмірі 17 634 тис. грн. (без ПДВ); на суму економії коштів, отриману за результатами діяльності з виробництва електричної енергії у 2014 - 2016 роках, а саме в результаті недофінансування витрат порівняно із розрахунковими витратами у тарифі на відпуск електричної енергії, з урахуванням сум перевищення фактичних витрат від розрахункових показників, у розмірі 3 077,29 тис. грн. (без ПДВ); на суму непрофінансованих та неосвоєних коштів, передбачених схваленою Інвестиційною програмою на 2014 рік, у розмірі 2 724,07 тис. грн. (без ПДВ); на суму непрофінансованих та неосвоєних коштів, передбачених схваленою Інвестиційною програмою на 2015 рік, у розмірі 740,74 тис. грн. (без ПДВ); на суму непрофінансованих та неосвоєних коштів, передбачених схваленою Інвестиційною програмою на 2016 рік за джерелами фінансування «Невикористані кошти 2015 року» та «Додатково отримані кошти за результатами роботи ТЕЦ у II півріччі 2015 року», у розмірі 629,10 тис. грн. (без ПДВ); на суму непрофінансованих та неосвоєних коштів схваленої Інвестиційної програми 2016 року у розмірі 1 361,04 тис. грн. (без ПДВ); на суму невикористаних коштів додаткового доходу, отриманого за результатами діяльності з виробництва електричної енергії у І півріччі 2016 року та спрямованого протягом поточного року для забезпечення сталого проходження опалювального сезону 2016/2017 років на виконання додаткових (не передбачених діючим тарифом) ремонтних робіт у 2016 році, у розмірі 634,2 тис. грн. (без ПДВ).

Заявник в обґрунтування доводів заяви про вжиття заходів забезпечення позову вказував на очевидну протиправність постанов НКРЕКП від 28.09.2018.

Зокрема, вказував, що приймаючи постанови від 28.09.2018 за №№ 1137, 1138, 1139 і №1140, що стосуються ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, вийшла за межі своїх повноважень, порушила принцип дії нормативно-правових актів в часі, та прийняла вказані рішення без дослідження всіх матеріалів та доказів. Так, заявник посилається на те, що всупереч норм ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ч. 6 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 5.4 Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.06.2018 №428 (що набрав чинності з 12.08.2018), п. 7.17 Порядку контролю за додержанням ліцензіатами умов та правил здійснення діяльності, пов'язаної з виробництвом, передачею та постачанням електричної енергії, комбінованим виробництвом теплової та електричної енергії, виробництвом теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, затвердженого постановою НКРЕУ від 19.05.2011№ 882 (що діяв в період проведення планових перевірок, складання актів від 13.11.2017 та вручення їх примірників заявнику), ч. 1 ст. 238, ст. 250 Господарського кодексу України постанови від 28.09.2018 за №№ 1137, 1138, 1139 і №1140 були прийняті Національною комісією поза межами строків, визначених чинним законодавством для прийняття таких рішень і застосування санкцій за наслідками виявлених правопорушень.

Заявник вважає, що в силу норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 3, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у Національної комісії були відсутні повноваження на застосування до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» інших санкцій ніж, ті, що наведені у ч. 2 ст. 22 зазначеного Закону (а саме, на переконання заявника, НКРЕКП протиправно прийняла постанови від 28.09.2018 за №1138 і №1140 про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за результатами перевірки).

Окрім того, заявник вказує на те, що всупереч положень п. 4.1 розд. IV Порядку формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженого постановою НКРЕКП від 15.10.2015 №2585 (відповідно до якого Ліцензіат зобов'язаний виконувати схвалену НКРЕКП інвестиційну програму в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування) Національною комісією при прийнятті постанов від 28.09.2018 не було враховано обставини понесення Товариством збитку від провадження діяльності з виробництва теплової енергії за підсумками 2014 року - 3 151,3 тис. грн., 2015 року - 6 690,0 тис. грн., 2016 року - 2 608,7 тис. грн., хоча інформація про збиткову діяльність та недостатність фактичного наповнення джерел фінансування міститься в актах перевірки №202 та № 203 від 13.11.2017.

Відповідно до норм ч. 2 - 5 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-VIII за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді: 1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; 2) накладення штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії.

У разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розглядає питання відповідальності суб'єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб'єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб'єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.

Регулятор застосовує штрафні санкції до суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України «Про ринок електричної енергії», «;Про природні монополії», «;Про питну воду та питне водопостачання», «;Про ринок природного газу», «;Про теплопостачання».

Суб'єкти господарювання, на яких накладено штраф, зобов'язані сплатити його у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу, крім випадків, встановлених частиною п'ятою статті 13 цього Закону.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5 відсотка суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Регулятора.

У разі відмови від сплати штрафу та пені їх примусове стягнення здійснюється на підставі відповідного рішення суду за позовом Регулятора, крім випадків, встановлених частиною п'ятою статті 13 цього Закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надання обставинам дотримання НКРЕКП вимог чинного законодавства при прийнятті постанов від 28.09.2018 за №№ 1137, 1138, 1139 і №1140, наявності у НКРЕКП законних повноважень для прийняття таких рішень, наявності в діях ТОВ «БРОКЕНЕРГЯ» порушень відповідних Ліцензійних умов може та повинно бути здійснено виключно у межах розгляду і вирішення справи за відповідним позовом Товариства по суті.

Разом з тим, необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач також обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав Товариства та ускладнить виконання рішення суду у справі оскільки: факт звернення платника із позовом до суду про оскарження рішень НКРЕКП про накладення штрафу в силу приписів ч. 5 ст. 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», не зупинить їх дії, а у випадку реалізації постанов НКРЕКП від 28.09.2018 №1138 та №1140 - Товариство у зв'язку з корегуванням тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії зазнає фінансових втрат, які неможливо буде компенсувати навіть у разі прийняття судового рішення на користь заявника.

Так, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 28.09.2018 №1138 і №1140 зобов'язано Департамент із регулювання відносин у сфері енергетики, у межах здійснення заходу державного регулювання, підготувати та винести на засідання НКРЕКП проекти рішень щодо встановлення (перегляду) тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії для ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» у бік зменшення таких тарифів у значних розмірах. Проте безпосередньо зі змісту самих постанов НКРЕКП та актів від 13.11.2017, на підставі яких були прийняті такі рішення, на перший погляд неможливо перевірити правильність, достовірність і точність розрахунків сум зменшення тарифів.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності заявника є саме виробництво електроенергії, та окрім того ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» здійснює такі види господарської діяльності як: постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; передача електроенергії; розподілення електроенергії.

Отже, у разі випадків необґрунтованої зміни величини тарифів на виробництво електричної та/або теплової енергії для ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» матиме місце понесення заявником збитку від здійснення господарської діяльності, що може негативно вплинути на фінансове становище Товариства.

Наразі, позивачем доведено наявність обставин, які свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам товариства, яка оскільки вчинення НКРЕКП дій, спрямованих на реалізацію прийнятих за результатами перевірки постанов від 28.09.2018, у випадку задоволення позову ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» зумовить виникнення труднощів при виконанні відповідного рішення суду або необхідність приведення правовідносин у попередній стан із необхідністю витрачання значних матеріальних ресурсів.

Відтак, позивачем належним чином обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, та те, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення адміністративного спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду справи та відповідають меті інституту забезпечення позову.

Щодо доводів апелянта про прийняття судом першої інстанції рішення щодо заборони вчинення дій, яким втрутився у дискреційні повноваження державного органу, колегія суддів зазначає, що повноваження суду на вчинення таких дій передбачені ст. 151 КАС України за наявності обставин визначених ч.2 ст.150 КАС України.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову за заявою про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах економіки та комунальних послуг .

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах економіки та комунальних послуг на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.12.18.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма