Справа № 235/6882/18
Суддя: Клікунова А. С.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер справи 235/6882/18
Номер провадження 2-а/235/135/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровськ Донецької області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі інспектора Гряненка Андрія Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду предявлено вказаний адміністративний позов, в якому ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серійний номер ДПО18 № 833756, винесену 27.10.2018 року інспектором Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 27 жовтня 2018 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснював рух в м. Покровську Донецької області по вулиці Європейській зі сторони вул. Маршала Москаленка в сторону вул. Захисників України. В путі руху заїхав на майданчик для стоянки біля універмагу «Покровськ» з метою здійснення посадки пасажирів (дружини та матері). Майже відразу підїхав службовий автомобіль дорожньо-патрульної служби та відносно позивача ОСОБА_1 інспектором ГУ НП в Донецькій області Гряненко А.В. складено оскаржувану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП. В провину позивача поставлено здійснення зупинки в місці для стоянки, де дозволено зупинку транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю. Постанову позивач вважає незаконною та безпідставною, порушень Правил дорожнього руху ним не допущено, оскільки зупинку транспортного засобу здійснено на майданчику, позначеному дозвільним знаком «Місце для стоянки», а наявний в кінці майданчику аналогічний знак 5.38 з табличкою 7.17 «Інваліди» розрахований для учасників дорожнього руху, що рухаються по вулиці Європейській в м. Покровськ у зворотному напрямку відносно руху позивача, тому обєктивно не міг бути видимим. На незаконність оскаржуваної постанови, згідно посилань ОСОБА_1, вказує неврахування інспектором поліції дійсних обставин справи та того факту, що час зупинки позивача був меншим пяти хвилин, а отже стоянку не здійснював, припинив рух транспортного засобу для посадки пасажирів.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, додаткових клопотань не заявив. Під час надання вільних пояснень фактично визнав, що дійсно здійснив зупинку на майданчику безпосередньо під знаком 5.38 з табличкою 7.17, оскільки чекав на своїх близьких, та саме для зручності матері, яка є особою літнього віку, підїхав найближче до будівлі торгівельного центру. Мав намір вжити заходів переїхати в інше місце, однак можливість була відсутня (поруч стояли інші транспортні засоби). Під час дослідження фотознімків, де зафіксовано майданчик зупинки (місце скоєння правопорушення) вказав, що його автомобіль дійсно стояв безпосередньо під знаком 5.38 з табличкою 7.17.

Представник відповідача інспектор патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 (службове посвідчення № 01238844) у судовому засіданні повідомив, що 27 жовтня 2018 року під час несення служби встановлено факт зупинки автомобілю НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього інформаційно-вказівного знаку «Зона стоянки» з табличкою 7.17 до нього «інвалід». Перевіркою документів встановлено особу водія ОСОБА_1, який не надав посвідчення про інвалідність, що вказувало про допущення ПДР. Після чого, діючи в межах повноважень «Про Національну поліцію», відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі відповідачем ним винесено постанову про притягнення позивача до відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП. Окремо відмітив, що пояснення позивача в частині позову, що обмежувальний інформаційний знак, який вказує на місце стоянки виключно для водіїв з інвалідністю ним обєктивно не міг бути поміченим, мають бути визнані неспроможними, оскільки навіть в такому випадку вже після безпосередньої зупинки транспортного засобу табличка «7.17» була оглядовою, однак ОСОБА_1 мір для самостійного припинення порушень ПДР не вжив. Крім того, відповідач зазначив, що під час перевірки документів водія ОСОБА_1 в салоні автомобілю не було пасажирів, а громадяни, яких чекав позивач (дружина та матір, як зазначено в позові) вже підійшли під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правовопорушення. Письмового відзиву на адміністративний позов відповідно до вимог ст. ст. 162, 175 КАС України відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті вони у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Предметом позову є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серійний номер ДПО18 № 833756 від 27.10.2018 року за ознаками ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачених ч. 5 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Згідно постанови старшого лейтенанта поліції ГУ НП в Донецькій області ОСОБА_2 серійний номер ДПО18 № 833756 (копія наявна в матеріалах справи) 27 жовтня 2018 року близько 11:50 години водій ОСОБА_1 в м. Покровськ Донецької області по вул. Європейська керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснив зупинку та стояв на місці, позначеному дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю». Дії позивача кваліфікована за ч. 5 ст. 122 КУпАП та притягнуто до відповідальності з накладанням стягнення у виді штрафу у розмірі 1020 гривень.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку, зокрема, зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Дорожній знак - це технічний засіб організації дорожнього руху, який має умовні позначення, символи, які інформують учасників дорожнього руху про умови руху, його особливості і необхідні режими, а також про маршрут руху. Перелік і класифікація дорожніх знаків і їх вимоги до учасників дорожнього руху встановлюються главою 33 Правил дорожнього руху України, а їх умовний зовнішній вигляд - додатком № 1 до цих Правил.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху, дорожній знак 5.38 "Місце для стоянки" застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Табличка 7.17 "Інваліди" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід" відповідно до вимог цих Правил. При цьому, згідно з пунктом 8.4. "е" розділу 8 Правил дорожнього руху, таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

У розділі 1 ПДР визначені терміни, що наведені у цих Правилах, зокрема:

- стоянка припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не повязаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

- зупинка припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов'язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби. У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено дорожнім знаком 5.38 "Місце для стоянки" з табличкою 7.17 "Інваліди", тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід" відповідно до вимог цих Правил - створює об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 27 жовтня 2018 року здійснив зупинку та стоянку транспортного засобу в зоні дії знаку 5.38. "Місце для стоянки" з табличкою 7.17. "Інваліди", при цьому на автомобілі не було установлено розпізнавальний знак «Інвалід». Фактично позивач не заперечує здійснення ним зупинки транспортного засобу на місці для інвалідів, однак пояснює це тим, що на майданчику для стоянки розміщено два знаки: на початку «5.38» без додаткової таблички, в кінці майданчику знак «5.38» з табличкою «7.17», який розміщено під кутом приблизно 45 градусів відносно краю майданчику, розвернутий відносно напрямку руху позивача в іншу сторону та його зображення було не видиме позивачу.

Такі доводи позивача ОСОБА_1 суд оцінює як безпідставні, обрана позиція захисту направлена на ухилення від адміністративної відповідальності.

Згідно п. 8.2.1 ПДР дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Оглядом в судовому засіданні фотознімків з привязкою до місцевості по вул. Європейській в м. Покровську, на яких зафіксовано безпосередньо місце стоянки навпроти торгівельного центру (універмагу) «Покровськ» встановлено, що в місці, де було розміщено автомобіль позивача дійсно встановлено два знаки 1) 5.38 «Місце для стоянки», 2) 5.38 «Місце для стоянки» з табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю», лінії горизонтальних розміток відсутні. З огляду на вказане, позивачем було здійснено саме стоянку транспортного засобу, а не його паркування.

В судовому засіданні під час надання сторонами пояснень позивачем не оспорено, що обмежувальний дорожній знак, який вказує на місце стоянки виключно для водіїв з інвалідністю (Табличка 7.17) позивач міг його бачити після здійснення ним зупинки (розташовано безпосередньо спереду), - однак все ж таки здійснив розміщення свого автомобілю на стоянці. Вказані обставини працівником поліції було враховано, та вірно оцінено як невживання заходів для самостійного припинення порушень ПДР України.

Інші доводи позивача як підстава для обґрунтовування вимог, а саме здійснення ним зупинки тривалістю до 5 хвилин для посадки пасажирів, - суд оцінює як несуттєві для розгляду справи, оскільки факту допущення порушень ПДР України не спростовують. Більш того, на підтвердження таких посилань позивачем взагалі не надано доказів, зокрема в спосіб допиту судом свідків, якими можуть бути дружина та матір позивача.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до п. п. 2, 5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року (далі - Інструкція), постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, тобто інспектор правомірно діяв у спосіб передбачений Законом. Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують відповідальність. Згідно із п. 5 Розділу ІІІ даної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. За переконанням суду оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху винесена з урахуванням вказаних правових норм, містить відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення; опис обставин, установлених при розгляді справи; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд, оцінивши докази по справі в сукупності відповідно до ст. 90 КАС України, - вважає, що відповідач довів наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, - суд вважає, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення відсутні.

При прийнятті такого рішення, судом враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «ОХаллоран і Френсис проти Великобританії» зазначено, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди; можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, ч. 5 ст. 122, 258, 268, 276 КУпАП України, керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 244-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серійний номер ДПО18 № 833756, винесену 27.10.2018 року інспектором Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 залишити без змін.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 6 грудня 2018 року.

Суддя: (підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя

Секретар