Справа № 0540/7600/18-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року справа №0540/7600/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 р. у справі № 0540/7600/18-а (головуючий І інстанції Логойда Т. В. ), якескладено в повному обсязі 21 вересня 2018 року в м.Слов'янську Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1(далі-позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради(далі-відповідач, апелянт), в якому просила суд визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови в призначенні та виплаті їй щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 11 червня 2018 року, що викладена в повідомленні від 16 липня 2018 року та у відповіді від 16 липня 2018 року №Отв.Ф-2474-31 та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити їй щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 11 червня 2018 року.

В обґрунтуванні позову посилається на те, що після працевлаштування, що відбулося 01 грудня 2017 року, 11 червня 2018 року звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання на неї та на членів її родини, на що отримала повідомлення від 16 липня 2018 року, в якому зазначено, що заявник не має права на таку допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505; призначено на дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 Також отримала відповідь від 16 липня 2018 року №Отв.Ф-2474-31, в якій зазначено, що призначити таку допомогу не має законних підстав, оскільки виплату такої допомоги було припинено з 08 грудня 2015 року, а останнє звернення до відповідача заявник надала 11 червня 2018 року.

Зазначила, що відповідачем неправомірно застосовані норми Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, оскільки, на її думку, виходячи з положень п.п. 2-7 та 12 цього Порядку грошова допомога на наступний строк не призначається лише тим особам, які продовжують перебувати в статусі непрацевлаштованої особи, а в разі її працевлаштування така особа знову набуває право на призначення такої допомоги. Жодного обмеження особи після працевлаштування звернутися з новою заявою про призначення такої допомоги не встановлено.

Крім того, п. 6 вказаного Порядку визначені виключні підстави для відмови в призначенні допомоги, і такої підстави як звернення особи за призначенням допомоги після припинення її виплати відповідно до п. 7 Порядку він не містить.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив,визнав протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 16 липня 2018 року в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язав Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за її заявою від 11 червня 2018 року на період з 11 червня 2018 року по 10 грудня 2018 року. Також було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що статтею 46 Закону № 1058-VI, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.Матеріалами справи підтверджується, що мала місце несвоєчасна сплата управлінням ПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з вини останнього пенсії позивачеві у період з серпня 2014 року по 23.02.2018.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач. Звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачу виплачувалася щомісячна адресна допомога на проживання, однак з 08 грудня 2015 року виплату допомоги було припинено на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505. Після цього позивач кожні шість місяців зверталася до відповідача з відповідними заявами, в яких зазначала, що не працює, тому допомога призначалася лише на її дітей. Вважав, що правові підстави призначити таку допомогу за заявою позивача від 11 червня 2018 року, в якій вона зазначала, що працює, відсутні оскільки відповідно до п. 3 цього Порядку особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Вважав, що діяв в межах законодавства і не порушив права позивача. Також апелянт зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якої зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (м. Горлівка Донецької області), а фактичне місце проживання/перебування - на території України (м. Краматорськ Донецької обл.), що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 09 червня 2015 року за заявою позивача як непрацюючої особи за фактичним місцем проживання позивачу та її дітям ОСОБА_2 (2006 р.н.) та ОСОБА_2 (2012 р.н.) на 6 місяців була призначена щомісячна адресна допомога для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг: на період з 15 червня 2015 року по 04 грудня 2015 року.

08 грудня 2015 року виплату такої допомоги позивачу припинено на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (через те, що позивач не працевлаштувалася протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги).

Вказані обставини визнаються учасниками справи, і у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для звільнення від доказування.

Рішеннями Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 16 грудня 2015 року, від 14 червня 2016 року, від 24 жовтня 2016 року, від 08 лютого 2017 року, від 03 липня 2017 року, від 03 січня 2018 року за заявою позивача, яка зазначала, що не працює, тільки її двом дітям на кожні наступні відповідні шість місяців призначалася щомісячна адресна допомога для покриття витрат на проживання.

11 червня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання на неї та на двох її дітей. В заяві зазначала, що 01 грудня 2017 року працевлаштована до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 16 липня 2018 року таку допомогу призначено на період з 11 червня 2018 року по 10 грудня 2018 року лише на дітей позивача. Вказаним рішенням позивача до складу сім'ї для призначення такої допомоги і до розрахунку розміру допомоги не включено через те, що виплату допомоги їй припинено на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505.

Вказаним рішенням відповідач відмовив в призначенні позивачу щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, що ним не заперечується.

Про прийняття такого рішення на адресу позивача надіслано повідомлення від 16 липня 2018 року та лист від 16 липня 2018 року №Отв.Ф-2474-31, в яких з посиланням на п.п. 3 та 7 постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505зазначено, що допомогу призначено на дітей позивача, а вона права на це не має.

01 грудня 2017 року позивач працевлаштувалася на посаду продавця непродовольчих товарів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, що підтверджується записами в трудовій книжці, трудовим договором та довідкою з місця роботи.

Суд перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 вказаного Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Відповідно до п. 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з п. 3 Порядку грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї).

Розмір допомоги залежить від статусу її отримувачів.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім'ї.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли:

- будь-хто із членів сім'ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;

- будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач відмовляючи в призначенні позивачу допомоги виходив з того, що позивач є особою працездатного віку, і їй виплату грошової допомоги було припинено відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (через те, що вона не працевлаштувалася протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги), а тому відповідно до п. 3 цього Порядку, грошова допомога їй не може бути призначена.

Однак суду апеляційної інстанції не може погодитися з такою позицією відповідача, оскільки останній абзац п. 3 Порядку, на який він посилався, не можна розглядати окремо без попередніх абзаців цього ж пункту.

Аналіз п. 3 Порядку свідчить про те, що абзац, відповідно до якого особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, стосується призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк.

Вказані положення п. 3 Порядку вичерпали свою дію щодо позивача при вирішенні питання про призначення їй грошової допомоги на наступний шестимісячний строк після припинення її виплати відповідно до п. 7 Порядку, що відбулося у грудні 2015 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача, що наявність передбачених п. 6 Порядку умов, за яких грошова допомога не призначається, судом не встановлено, і відповідачем не наведено.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, позивач мала право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньопереміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, у червні 2018 року позивач як внутрішньо переміщена особа мала право на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

При таких обставинах колегія суддів вважає що відповідач безпідставно відмовив у призначенні адресної допомоги позивачу як внутрішньо переміщеній особі з моменту звернення з вказаною заявою, оскільки остання є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою, надала докази цього та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.

Щодо посилань апелянта на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, з огляду на те, що спірні правовідносини виникли на підставі заяви позивача від 11 червня 2018 року і стосувалися наступного за цією датою шестимісячного строку, на який позивач просила призначити адресну допомогу, а до суду з позовом вона звернулася у серпні 2018 року, тобто з дотримання процесуального строку, що встановлений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України та Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 р. у справі № 0540/7600/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 р. у справі № 0540/7600/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено та підписано 06 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

А.А.Блохін