Справа № 822/1832/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1832/18

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

05 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року (ухвалене у м. Хмельницькому 06 вересня 2018 року о 16:56, повний текст якого виготовлено 10 вересня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просять суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області оформлені листами від 05.02.2018 за №0-769/0-773/0/95-18 та від 15.03.2018 №О-3364/0-2699/0/95-18;

- зобов'язати Головне управління Держагеокадастру у Хмельницькій області надати громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею до 2,000 га кожному згідно викопіювань, які були долучені до звернень для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Новосілецької сільської ради за межами населених пунктів.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним вирішення Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області заяви ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 від 05.01.2018 та від 02.03.2018, відповідно листами Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за №О-769/0-773/0/95-18 від 05.02.2018 та №О-3364/0-2699/0/95-18 від 15.03.2018;

- зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно вирішити по суті заяви ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4 від 02.03.2018 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скаргу, в яких просили рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що листами за №О-769/0-773/0/95-18 від 05.02.2018 та №О-3364/0-2699/0/95-18 від 15.03.2018 позивачам відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оскільки земельні ділянки не входять у перелік земельних ділянок, оприлюднених на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, які можуть бути передані у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації у І-му кварталі 2018 року на території Хмельницької області. Також вказує, що один з позивачів є малолітньою особою, яка не має обсягу цивільної дієздатності для набуття нерухомого майна (земельної ділянки) без згоди органу опіки та піклування. Крім цього, земельна ділянка, що бажає отримати у власність ОСОБА_6 (зона/квартал :04:021), накладається на уже зареєстровану у Національній кадастровій системі земельну ділянку з кадастровим номером :04:021:0039, яка надана ОСОБА_9 для ведення особистого селянського господарства, згідно наказу №22-3270-СГ від 01.06.2018.

ОСОБА_3 в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно вирішити по суті заяви ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4 від 02.03.2018 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Водночас, вказані заяви стосуються зокрема земельної ділянки, яка належать на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі рішення Новосілецької сільської ради від 27.03.2001 №12. Тому, відповідач правомірно відмовив у наданні ОСОБА_8 дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

ОСОБА_2 обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно вирішити по суті заяви ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4 від 02.03.2018 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Водночас, вказані заяви стосуються зокрема земельної ділянки, яка належать на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі рішення Новосілецької сільської ради від 27.03.2001 №12. Тому, відповідач правомірно відмовив у наданні ОСОБА_7 дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Позивачі подали відзиви на апеляційні скарги в яких вказали на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 неодноразово зверталися до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в тому числі із заявами від 05.01.2018 та від 02.03.2018, та просили надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новосілецької сільської ради за межами населеного пункту.

Листами за №О-769/0-773/0/95-18 від 05.02.2018 та №О-3364/0-2699/0/95-18 від 15.03.2018 позивачів повідомлено, що земельні ділянки не входять у перелік земельних ділянок, оприлюднених на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, які можуть бути передані у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації у І-му кварталі 2018 року на території Хмельницької області. Зазначено, що місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам нормативно-правових актів (п. 7 ст. 118 ЗК України). Запропоновано постійно ознайомлюватись з інформацією щодо земельних ділянок, які пропонується передавати в межах норм безоплатної приватизації у власність.

Отже, позивачі у 2018 році двічі (заяви від 05.01.2018 та від 02.03.2018) зверталися до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на які відповідачем надано відповіді у формі листів за №О-769/0-773/0/95-18 від 05.02.2018 та №О-3364/0-2699/0/95-18 від 15.03.2018

Вказані відмови позивачі вважають протиправними, а тому звернулись до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі частково довели обґрунтованість позовних вимог. При цьому, суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону при розгляді заяв ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 від 05.01.2018 та від 02.03.2018 листами за №О-769/0-773/0/95-18 від 05.02.2018 та №О-3364/0-2699/0/95-18 від 15.03.2018, адже не вирішив їх по суті, згідно вимог ЗК України, а висновки цих листів очевидно протиправні. З урахуванням висновку Верховного ОСОБА_10 у постанові від 23.05.2018 в справі №825/602/17 (провадження №К/9901/16673/18) та встановленого у цій адміністративній справі, з метою захисту прав позивачів, суд дійшов висновку, що необхідно зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно вирішити заяви ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4 від 02.03.2018 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, прийнявши рішення у порядку, визначеному ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційних скарг встановлено, що апелянти фактично погоджуються із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача та досліджувала висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У відповідності з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_11 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_11 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у листах №О-769/0-773/0/95-18 від 05.02.2018 та №О-3364/0-2699/0/95-18 від 15.03.2018 вказав підстави відмови у задоволення клопотання позивачів, які не передбачені ЗК України, якими може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення №333), чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Пунктом 8 Положення №333 встановлено, що головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу. При цьому, надання чи відмова у наданні дозволу має оформлюватись відповідним наказом.

Таким чином, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути викладена у формі наказу територіального органу Держгеокадастру.

Аналогічна правова позиція висловлена ОСОБА_11 Судом в постанові від 24.04.2018 р. по справі №802/1534/17.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем форми викладення відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. При цьому, відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що цей орган не прийняв жодного рішення з тих, які він повинен ухвалити за законом.

Суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи наявна письмова інформація Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за №9-22-0.332-5747/2-18 від 05.09.2018 (арк. спр. 63-64 т.2), згідно якої відповідач на земельні ділянки, на які просили позивачі надати дозвіл на розроблення проектів землеустрою, надав дозволи іншим громадянам, а саме: ОСОБА_12 (наказ №22-4781-СГ від 01.08.2018); ОСОБА_13 (наказ №22-4789-СГ від 01.08.2018); ОСОБА_14 (наказ №22-4416-СГ від 20.07.2018).

Відповідно до наказу відповідача №22-3270-СГ від 01.06.2018 затверджено документацію про надання земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_9, на яку подавала клопотання позивач ОСОБА_6 ще 05.01.2018 та 02.03.2018.

Тобто, відповідач фактично надає перевагу одним громадянам перед іншими, адже, не вирішуючи заяви позивачів по суті, надає іншим громадянам дозволи на розроблення проектів землеустрою та у власність, і не вказує ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 такої підстави, що ці земельні ділянки не входять у перелік земельних ділянок, оприлюднених на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, які можуть бути передані у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації у І-му кварталі 2018 року на території Хмельницької області, і що місцерозташування земельної ділянки не відповідає вимогам нормативно-правових актів. Протиправність дій відповідача в цій частині також підтверджує прийняття рішень по заявах ОСОБА_12 від 25.06.2018 на 2 га, ОСОБА_13 від 05.07.2018 на 0,5 га з урахуванням рішення Новосілецької сільської ради №23 від 16.11.2001 та №3 від 21.10.2011, ОСОБА_14 від 05.07.2018 на 1,5 га з врахуванням рішення Новосілецької сільської ради №12 від 27.03.2001, що свідчить про те, що відповідач не володіє реальною інформацією щодо земельних ділянок, при цьому приймає різні рішення щодо земельних ділянок.

Такі дії відповідача вказують на недотримання вимог закону та порушують права громадян, наслідком чого є численні звернення громадян та їх скарги до різних органів, що також підтверджує лист Деражнянської районної державної адміністрації №Ко/118-10 від 24.07.2018 (арк. спр.65-67 т.2), звернення громадян села Літки (арк. спр. 3-7, т.2).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач надав дозволи на розроблення проектів землеустрою громадянам ОСОБА_12 на 2 га, ОСОБА_13 на 0,5 га, ОСОБА_14 від 05.07.2018 на 1,5 га щодо землі, на яку також подали заяву позивачі від 02.03.2018, яка залишилась не вирішеною. Доказів реалізації громадянами ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 наказів №22-4781-СГ від 01.08.2018, №22-4789-СГ від 01.08.2018, №22-4416-СГ від 20.07.2018 про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою відповідач не надав.

З урахуванням викладених обставин колегія суддів вважає, що за результатом розгляду заяв позивачів відповідачем не було належним чином вирішено таких заяв по суті та не було прийнято рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства чи відмову в наданні такого дозволу.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими посилання відповідача на постанови Верховного ОСОБА_10 України від 31.01.2018 у справі №814/741/16, від 14.03.2018 у справі №804/3703/16, від 11.04.2018 у справі №806/2208/17, згідно яких ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного ОСОБА_10.

Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Звертаючись до суду з позовом зобов'язати Головне Управління Держгеокадастру надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, позивач намагався усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності немає.

Натомість, відповідно до частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України рішенням, яке може порушити права особи і яке може бути оскаржене до суду, може вважатися рішення про відмову органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Разом з цим, надання зазначеного дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність.

Законний інтерес особи полягає не в отриманні дозволу, а в отриманні земельної ділянки у власність. Відтак, в судовому порядку підлягає захисту саме право на отримання земельної ділянки у власність.

Таким чином, у разі протиправної бездіяльності відповідного органу у вигляді ненадання дозволу у належній формі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у встановлений строк, відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України особа має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З огляду на вказані обставини, суд вважає передчасними доводи, якими обґрунтовані апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, адже рішення суду першої інстанції жодним чином не впливає на реалізацію права власності на земельні ділянки вказаними особами.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 ОСОБА_11 Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

ОСОБА_11 Суд у постанові від 23.05.2018 в справі №825/602/17 (провадження №К/9901/16673/18) у п.32 зробив висновок, що умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно вирішити по суті заяви ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4 від 02.03.2018 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_15 ОСОБА_10