Справа № 760/19249/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на прийняте у порядку спрощеного провадження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2017 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач-1, Міноборони України), Дніпропетровського обласного військового комісаріату (далі Відповідач-2, Дніпропетровській ОВК), Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі Відповідач-3, Адміністрація ДПС України) про:

- визнання протиправними дій відповідачів щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку визначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст. ст. 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- стягнення з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно ст. 16 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, у сумі 693 146,00 грн.;

- зобов`язання відповідачів призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку визначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст. ст. 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26.06.2018 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міноборони України щодо нерозгляду по суті заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку визначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;

- зобов`язано Міноборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку визначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, право на одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовця виникає у момент встановлення інвалідності і не пов`язане з моментом звільнення, по-друге, для визначення розміру складових грошового забезпечення повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли на момент встановлення інвалідності, по-третє, заяви Позивача по суті розглянута не була, а тому останній має право на вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог чинного законодавства та в установленому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Дніпропетровського ОВК та Адміністрації ДПС України, суд першої інстанції підкреслив, що згадані органи не є уповноваженими на розгляд питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Крім того, суд підкреслив, що невирішення Міноборони України по суті питання щодо призначення Позивачу одноразової грошової допомоги унеможливлює задоволення позовної вимоги про її стягнення у зв`язку з передчасністю останньої.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог до Міноборони України відмовити повністю. При цьому посилається на неврахування судом першої інстанції, що, по-перше, одноразова грошова допомога може бути призначена не пізніше ніж через 3 місяці після звільнення, що передбачено, зокрема, п. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підтверджено правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 року у справі №750/5074/17, по-друге, ненадання доказів, які підтверджують обставини і причини поранення, у тому числі військового квитка, по-третє, відсутності доказів невиплати Позивачу допомоги згідно постанови ЦК КПРС та РМ СРСР від 17.01.1983 року №59-27.

Після усунення визначених в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 року було прийнято справу до провадження, відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.12.2018 року.

Разом з тим, до канцелярії суду 03.12.2018 року представником ОСОБА_1 подано клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 305 КАС України, в обґрунтування якого, з посиланням на позицію Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 23.10.2018 року у справі №295/11273/17, зазначено, що у матеріалах справи відсутній документ, який уповноважує представника Апелянта представляти інтереси Міноборони України, адже довіреність видана директором юридичного департаменту Міноборони України, а не керівником центрального органу виконавчої влади.

У судому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав, заперечивши проти задоволення заявленого клопотання.

Представник Позивача наполягав на закритті апеляційного провадження, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги Відповідача-1.

Представник Відповідача-3 при вирішенні питання про закриття апеляційного провадження у справі покладався на розсуд суду.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи поданого клопотання, заслухавши пояснення представника Позивача та думку інших учасників справи, судова колегія вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання з огляду на таке.

Як вбачаться з матеріалів справи, апеляційну скаргу Міноборони України підписана Дорожинською А.Д., яка зазначиє, що є представником Відповідача-1 за довіреністю.

Зі змісту копії довіреності від 22.11.2017 року №220/37о/д вбачається, що остання підписана директором Юридичного департаменту Міністерства оборони України полковником юстиції Ковалем В.П., який діяв на підставі наказу Міністерства оборони України від 30.12.2016 року № 744.

Разом з тим, надаючи правову оцінку доводам Позивача про те, що вказана довіреність не є належним підтвердженням повноважень Дорожинської А.Д. як представника Міноборони України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 3 ст. 55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Зі змісту ч. 3 ст. 59 КАС України вбачається, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Згідно ст. 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Зазначені норми права вказують на те, що саме по собі перебування на посаді директора Юридичного департаменту Міністерства оборони України не надає ОСОБА_2 права видавати довіреності від імені Міністерства оборони України.

Доказів того, що таке право було йому передане у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.

У довіреності від 22.11.2017 року № 220/37о/д зазначено, що ОСОБА_2 діє на підставі наказу Міністерства оборони України від 30.12.2016 року № 744. Разом з тим, зазначений наказ не належить до документів, передбачених ч. 3 ст. 55 КАС України та ст. 246 Цивільного кодексу України. Крім того, копія відповідного наказу не була надана до суду при поданні апеляційної скарги.

Аналогічний підхід до застосування ст.ст. 55, 59 КАС України під час визначення повноважень директора Юридичного департаменту Міністерства оборони України підписувати довіреність від імені Міністерства оборони України викладений в ухвалі Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі № 295/11273/17.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Згідно ч. 2 ст. 305 КАС України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлену вище відсутність у директора Юридичного департаменту Міністерства оборони України повноважень на видачу довіреності від імені Міноборони України та, як наслідок, підписання апеляційної скарги особою, яка не має права її підписувати, судова колегія приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 248, 305, 321, 325 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель