Справа № 817/231/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокуЛьвів№857/1494/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача Кулініча А.О., відповідача Андрєєва Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі №817/231/18, винесене головуючим суддею Недашківською К.М., проголошене о 09.13 год. у м. Рівне повний текст складений 21.05.2018 р., за адміністративним позовом Приватного малого підприємства фірма «Спецрембуд» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради про визнання протиправними та скасування протоколу, припису,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне мале підприємство - фірма «Спецрембуд» (далі - позивач) звернулось до суду із позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанови №02/01-22 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 12.10.2017 та припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04.10.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач виготовляв проектну документацію на реконструкцію будівлі головного управління статистики розташованої за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, буд.190-А (далі - Об'єкт). При цьому, реконструкція об'єкта не передбачала зміни зовнішніх геометричних розмірів. Згідно робочого проекту геометричні розміри об'єкта до реконструкції становлять 15,0 метрів на 12,8 метрів. Згідно Висновку Управління містобудування та архітектури від 20.03.2008 №418 і Висновку про погодження надання земельної ділянки та обмеження в її використанні від 03.04.2008 №02-407 для обслуговування надано земельну ділянку загальною площею 260,0 метрів квадратних. Таким чином, площа об'єкта становить 192,0 метра квадратних. Звідси слідує, що площа фактично вільної від забудови земельної ділянки становить 68,0 метра квадратних, а отже межа земельної ділянки від стін об'єкта віддалена на 1,2 метра. З урахуванням вимог до розмірів пандуса технічне їх облаштування неможливе. Тому у відповідності до частини 4 статті 34 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» земельна ділянка під реконструкцію об'єкта не надавалась. Додатково позивач вказує, що в порушення вимог чинного законодавства України ні в матеріалах перевірки, ні в постанові по справі про адміністративне правопорушення від 12.10.2017 №02/01-22 не розкрито суті правопорушення та часу його вчинення, а зазначені в ній відповідачем норми права носять відсильний характер.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року адміністративний позов Приватного малого підприємства - фірми «Спецрембуд» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень - задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано Постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради №02/01-22 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 12 жовтня 2017 року та Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04 жовтня 2017 року. Присуджено на користь Приватного малого підприємства-фірми «Спецрембуд» суму судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що з вказаним рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його таким, що прийняте з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що факт зміни геометричних розмірів об'єкта є очевидним, а відтак Позивачем під час розроблення проектної документації допущено порушення вимог законодавства та будівельних норм, що й знайшло своє відображення у відповідних розділах постанови та припису. Також, необґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо відсутності порушень вимог законодавства та будівельних норм у розробленій ПМПФ «Спецрембуд» та переданій замовнику проектній документації, якою не передбачено створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення.

Відповідно до пункту 4.4 розділу 4 ДБН 2.2-17:2006 проектні рішення об'єктів, доступних для інвалідів, не повинні обмежувати умови життєдіяльності інших груп населення, а також ефективність експлуатації будинків. З цією метою слід проектувати адаптовані до потреб інвалідів універсальні елементи будинків і споруд, які використовуються усіма групами населення. Необхідність застосування спеціалізованих елементів, що враховують специфічні потреби інвалідів, установлюється завданням на проектування. Вказана норма не надає права розробляти проектну документацію на будівництво (реконструкцію) без врахування жодних вимог щодо доступності будинків і споруд для інвалідів, а навпаки встановлює обов'язок проектувальника забезпечити адаптацію елементів будинків і споруд згідно з потребами інвалідів таким чином, щоб умови життєдіяльності інших груп населення, в тому числі маломобільних, не були обмеженими. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про будівельні норми» застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять, в тому числі, архітектурну діяльність. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про застосування вимог ДБН 2.2-17:2006 при проектуванні об'єктів будівництва.

Крім цього, оскаржувана постанова містить усі дані, необхідність внесення яких передбачена законодавством України у сфері містобудівної діяльності та вірно застосовано розмір штрафу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі,просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. Начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради Самчуком В.Г. підписано направлення від 22.09.2017 для проведення планового (позапланового) заходу №21-ПП/3 на об'єкті «Реконструкція будівлі головного управління статистики на вул. Соборна, 190А в м. Рівне» щодо отримання суб'єктом містобудування ПМПФ «СПЕЦРЕМБУД» (розробник проектної документації, ГІП ОСОБА_4) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час проведення підготовчих та будівельних робіт на підставі наказів Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради від 19.09.2017 №19-пп і від 22.09.2017 №21-пп.

За результатом проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки «Акт, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт» №21-ПП (далі іменується - Акт перевірки).

На підставі Акта перевірки відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення від 04.10.2017 (далі - Протокол), про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 2 Закону України від 14.10.1994 №208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Одночасно винесено Припис про усунення порушень вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04.10.2017 (далі - Припис), яким вимагалося усунути виявлені під час проведеної перевірки порушення.

Відповідачем винесено Постанову по справі про адміністративне правопорушення за №02/01-22 від 12.10.2017 (далі - Постанова), якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 2 Закону України №208/94-ВР, та накладено штраф в розмірі 109620,00 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним рішень.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно наказу від 09.11.2015 №31А ПМПФ «СПЕЦРЕМБУД» призначено головним інженером проекту по об'єкту «Реконструкція (невід'ємні поліпшення) будівлі головного управління статистики по вул. Соборна, 190А в м. Рівне».

Як передбачено розробленим на замовлення Робочим проектом «Реконструкція (невід'ємні поліпшення) будівлі головного управління статистики по вул. Соборна, 190А в м. Рівне» (далі по тексту - Проект), реконструкція Об'єкту передбачала: влаштування монолітної плити під фундамент; демонтаж дерев'яного перекриття; влаштування монолітного залізобетонного перекриття; влаштування тяжів.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що перевіркою було виявлено наступні порушення: абзацу 2 частини 1 статті 26 Закону України від 20.05.1999 №687-XIV «Про архітектурну діяльність» (далі іменується - Закон України №687-XIV); статті 29 і частини 1 статті 31 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі іменується - Закон України №3038-VI); підпункту 4.2., пунктів 8 і 9 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 №45 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2011 №651/19389 (далі іменується - Порядок №45), а саме: проектна документація на будівництво об'єкта розроблена і передана замовнику без урахування вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення; не враховано вимоги містобудівної документації «Плану зонування території м. Рівне», а саме не враховано зону регулювання забудови ІІ категорії (пункту 11.8. розділу 11 державних будівельних норм ДБН 360-92); проектування здійснено без містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Оскаржувана постанова отримана позивачем поштовим зв'язком 17.10.2017.

Як слідує з матеріалів справи, судом встановлено під час дослідження наданих відповідачем копій документів Проекту геометричні розміри об'єкта до реконструкції становлять 15,0 метрів на 12,8 метрів. Як свідчать надані відповідачем копій документів Проекту геометричні розміри об'єкта після реконструкції з урахуванням облаштованих навісів становлять ті самі 15,0 метрів на 12,9 метрів.

Частиною 4 статті 34 Закону України «По регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

В оскаржуваній постанові міститься посилання на те, що позивач був зобов'язаний отримати містобудівні умови і обмеження, оскільки відбулася зміна розмірів об'єкта. Проте, ані оскаржуваний Припис, ані оскаржувана Постанова не містять будь-яких зазначень щодо зміненої, на думку відповідача, площі об'єкта.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не доведено факт зміни геометричних розмірів об'єкта.

Щодо необхідності застосування саме пунктів 4.1 і 4.4. розділу 4 ДБН 2.2.-17:2006 «Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» та неможливості застосування пункту 4.5. розділу 4 ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди» суд першої інстанції також дійшов вірних висновків з огляду на наступне.

Згідно розділу 1 «Сфера застосування» ДБН 2.2.-17:2006 «Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» вимоги цього документа поширюються на проектування та реконструкцію цивільних (житлових та громадських) будинків та споруд з урахуванням потреб людей, які відносяться до маломобільних груп населення (далі - МГН), функціонально-планувальні елементи будинків і споруд, їх земельні ділянки, а також на вхідні вузли, комунікації, шляхи евакуації, приміщення (зони) проживання, обслуговування і робочі місця, а також їх інформаційне та інженерне обладнання.

Розділ 2 вказаного вище ДБН містить посилання в тому числі на вимоги ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди».

Таким чином, положеннями ДБН 2.2.-17:2006 «Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» передбачено їх узгодження з положеннями ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди», тому доводи апелянта про неможливість застосування вимог пункту 4.5. розділу 4 ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди» є безпідставними.

Згідно із пунктом 4.1. розділу «Загальні положення» ДБН 2.2.-17:2006 «Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» при проектуванні та реконструкції громадських і житлових будинків слід передбачати для інвалідів і громадян інших маломобільних груп населення умови життєдіяльності, однакові з рештою категорій населення.

Дана норма є відсильною та носить загальний характер, окрім цього не розкриває саму суть вчиненого позивачем порушення.

Пунктом 4.4. розділу 4 2.2.-17:2006 «Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» встановлено, що проектні рішення об'єктів, доступних для інвалідів, не повинні обмежувати умови життєдіяльності інших груп населення, а також ефективність експлуатації будинків. З цією метою слід проектувати адаптовані до потреб інвалідів універсальні елементи будинків і споруд, які використовуються усіма групами населення. Необхідність застосування спеціалізованих елементів, що враховують специфічні потреби інвалідів, установлюється завданням на проектування.

Крім цього, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачем не надано пояснень, яким чином враховуючи геометричні розміри об'єкта і площі наданої земельної ділянки для його обслуговування мало би бути забезпечено вимогу щодо прямої заборони обмеження умов життєдіяльності інших груп населення та ефективне використання об'єкта, тому суд дійшов вірного висновку, що в даному випадку підлягає до застосування положення пункту 4.5. розділу 4 ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди».

Згідно пункту 4.5. розділу 4 ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди» у випадку реконструкції чи розширення існуючих громадських будинків, а також багатофункціональних громадських будинків і комплексів допускаються відхилення від окремих параметрів

Як і у випадку з пунктом 4.1. розділу «Загальні положення» ДБН 2.2.-17:2006 «Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» положення абзацу 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про архітектурну діяльність», на яке посилається відповідач в Постанові, є відсильною, носить загальний характер і не розкриває саму суть вчиненого позивачем порушення.

Що стосується доводів апелянта про те, що оскаржувана постанова містить усі дані, необхідність внесення яких передбачена законодавством України у сфері містобудівної діяльності, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 15 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджено постановою Кабінету міністрів України від 23.05.2011 №553 форми актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджуються Мінрегіоном.

Пунктом 1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012 №240 Про затвердження форм актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 липня 2012р. №1116/21428, затверджено форму протоколу про адміністративне правопорушення (додаток 5) і форму постанови по справі про адміністративне правопорушення (додаток 6).

При цьому, преамбула вказаного вище наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України встановлює, що дані затверджені формі протоколу та постанови по справі про адміністративне правопорушення затверджені відповідно до статей 3 та 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», статей 246, 254, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункту 15 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, яка діяла на момент складення Протоколу) встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, яка діяла на момент винесення Постанови) передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Оскаржувана постанова та протокол не містять всіх необхідних реквізитів, зокрема дати вчинення адміністративного правопорушення позивачем, не зазначено суть правопорушення із посиланням на норми законодавства, які конкретно порушені.

Частина 1 статті 2 Закону України №208/94-ВР є бланкетною нормою і передбачає загальну відповідальність за здійснення проектування з порушенням вимог законодавства, то оскаржувана Постанова мала б містити конкретизацію матеріальних норм і правил, які начебто було порушено позивачем.

Окрім того, у відповідності до частини 1 статті 2 Закону України №208/94-ВР, суб'єкти містобудування, які здійснюють проектування об'єктів, експертизу проектів будівництва, несуть відповідальність у вигляді штрафу за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі за нестворення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, незабезпечення приладами обліку води і теплової енергії, а також за заниження класу наслідків (відповідальності) об'єкта будівництва: проектна організація - у розмірі дев'яноста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На момент притягнення позивача до відповідальності за вчинене правопорушення прожитковий мінімум на працездатну особу становив суму в розмірі 1684 гривні 00 копійок. Отже, відповідачем невірно визначено і розмір штрафу, що також свідчить про невідповідність Постанови чинному законодавству України та є підставою для скасування цієї Постанови.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідачів, апеляційний суд вважає, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що такі є протиправними, прийняті відповідачем необґрунтовано, без дотриманням вимог законів України, що є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі №817/231/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний тест постанови складено 06.12.2018р.