Справа № 420/5372/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 420/5372/18

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року по справі №420/5372/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, 3-ті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101 зміни у зв'язку зі скасуванням декларації про готовність об'єкта до експлуатації, серія та номер: ОД 95 від 02.08.2018 року, та привести документи у первісний стан від 11.05.2018 року, а саме: - «Об'єкт нерухомого майна: квартира, об'єкт житлової нерухомості: Так» - змінити на: «нежитлове приміщення, об'єкт житлової нерухомості: Ні»; - «Опис об'єкта: загальна площа (кв.м): 122,4, житлова площа (кв.м): 72,8» змінити на «загальна площа (кв.м): 123,5, житлова плота (кв.м): 86,9»; - «Адреса: АДРЕСА_1» змінити па: «Одеська обл., АДРЕСА_1, приміщення 11».

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2018 р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводами апеляційної скарги зазначено, що дана справа стосується конкретно відмови державного реєстратора внести зміни до Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у зв'язку зі зміною власника майна, а тому дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, у зв'язку з чим апелянт вважає, що спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відзивів на апеляційну скаргу відповідачем та третіми особами не надано.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в позовній заяві ОСОБА_1 просить суд зобов'язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101 зміни у зв'язку зі скасуванням декларації про готовність об'єкта до експлуатації, серія та номер: ОД 95 від 02.08.2018 року, та привести документи у первісний стан від 11.05.2018 року, а саме: - «Об'єкт нерухомого майна: квартира, об'єкт житлової нерухомості: Так» - змінити на: «нежитлове приміщення, об'єкт житлової нерухомості: Ні»; - «Опис об'єкта: загальна площа (кв.м): 122,4, житлова площа (кв.м): 72,8» змінити на «загальна площа (кв.м): 123,5, житлова плота (кв.м): 86,9»; - «Адреса: АДРЕСА_1» змінити па: «Одеська обл., АДРЕСА_1, приміщення 11»..

Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір належить до розгляду у місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України (у редакції, яка діє з 15.12.2017 р.) в порядку адміністративного судочинства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч. 1 ст. 5 КАС України у редакції, чинній на час прийняття рішення).

У ч. 1 ст. 2 КАС України (у зазначеній редакції) завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Разом з цим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції, чинній на час звернення з позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з ч.1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції, чинній на час звернення з позовом) позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як встановлено судом першої інстанції та як зазначає сам позивач в позові, у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №521/9146/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління ДАБК Одеської міської ради, про приведення об'єкту в первісний стан.

Таким чином у справі, що розглядається, позивач просить вчинити реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на нерухоме майно, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено з пояснень позивача викладеними в позові, що 19.09.2018 року в судовому засіданні в цивільній справі №521/9146/18 ОСОБА_2 дізналась про наявність клопотання про накладення арешту на майно, що їй належить, а саме: квартиру № 11а у житловому будинку № 9 по вул. Шота Руставелі у м. Одесі.

Спірні правовідносини між учасниками виникли внаслідок того, що ОСОБА_2 уклала договір дарування, та єдиним власником квартири №11 у житловому будинку № 9 по вул. Шота Руставелі у м. Одесі є не ОСОБА_2, а ОСОБА_3

Позивач вказав, що 01.10.2018 року Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/9146/18 було винесено ухвалу про задоволення клопотання ОСОБА_1 та накладено арешт на квартиру № 11а у житловому будинку № 9 по вул. Шота Руставелі у м. Одесі, що належить ОСОБА_2, однак державний реєстратор відмовив в її реєстрації, у зв'язку зі зміною власника приміщення.

У зв'язку з цим позивач вважає за необхідне внести зміни до Державного реєстру речових на нерухоме майно, а саме привести інформацію в первісний стан.

Таким чином позивач фактично не погоджується з діями державного реєстратора щодо відмови в реєстрації, у зв'язку зі зміною власника приміщення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний спір за своєю суттю, характером правовідносин, суб'єктним складом сторін, підставами та предметом позову є приватно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спрямований на захист майнових прав позивача.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 14.03.2018 року у справі № 396/2550/17, від 23.05.2018 року у справі № 802/233/16-а, від 27.06.2018 року у справі № 814/104/17, від 22.08.2018 року у справі № 815/1568/16.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов