Справа № 214/7129/18
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/7129/18
2-а/214/253/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 грудня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2, діючи через свого представника ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії інспектора роти №1 батальйону №1 Полку ПП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області ОСОБА_3 щодо накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на ОСОБА_2; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №660280 від 12 жовтня 2018 року, винесену інспектором роти №1 батальйону №1 Полку ПП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області ОСОБА_3 на ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначено наступне. 12 жовтня 2018 року інспектором Полку ПП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області ОСОБА_3 було винесено постанову серії ЕАВ №660280 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст.121-2 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп. на водія ОСОБА_2 Зі змісту винесеної постанови вбачається, що водій ОСОБА_2 12 жовтня 2018 року о 18 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом з р/н НОМЕР_1, перевозив пасажирів по маршруту більше ніж дозволено технічними характеристиками транспортного засобу, чим порушив п.21.1 ПДР України перевезення водіями транспортних засобів пасажирів понад максимальну кількість, визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. З вказаною постановою ОСОБА_2 не згодний, правопорушення він не вчиняв, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121-2 КУпАП. Так, 12 жовтня 2018 року, приблизно о 18 год. 00 хв. ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом з р/н НОМЕР_1, по мкр-ну 5-й Гірницький біля буд.22 в м. Кривому Розі, жодним чином не порушуючи ПДР України, у тому числі п.21.1. Оскаржуваною постановою позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп. Згідно п.21.1 ПДР України дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою, так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення. Зазначаючи в оскаржуваній постанові про перевезення позивачем пасажирів в більшій кількості, ніж це передбачено технічними характеристиками транспортного засобу, відповідач не вказав, яку саме кількість пасажирів перевозив того дня ОСОБА_2 та не зазначив, яка допустима кількість пасажирів даним транспортним засобом передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та реєстраційними документами, тобто не виконав вимог закону щодо зазначення в постанові об'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-2 КУпАП. Під час складання оскаржуваної постанови поліцейський не з'ясував всіх обставин справи, не прийняв до уваги пояснення водія, не залучив свідків. Крім самої постанови, поліцейським не надано будь-яких інших доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення. За таких обставин вважає, що вина водія у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, прийняте поліцейським рішення про притягнення його до відповідальності є необґрунтованим, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Також зазначає, що відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції (ч.2 ст.258 КУпАП). Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП. Згідно ч.3 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 КУпАП, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Отже, ст.258 КУпАП визначає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. В переліку статей відсутнє посилання на ст.121-2 КУпАП. Значить, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, за змістом якої обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку, оскільки вказана постанова не містить посилання на достатні та допустимі докази вчинення позивачем вказаного адміністративного порушення. Матеріали фотофіксації, на які здійснено посилання у постанові, інспектором не надані. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Отже, системний аналіз положень закону, в тому числі ст.258 КУпАП, дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобовязана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, а також скласти відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті - Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства Внутрішніх Справ №1376 від 06.11.2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року №1496/27941. В іншому випадку, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року. На підставі вищевикладеного вважає, що відповідачем при розгляді даної справи не в повному обсязі були досліджені докази, тому підстав для винесення постанови не було.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до відповідальності. Отож, при винесенні даної постанови не були враховані вимоги ст.268 КУпАП, що визначає права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме: право ОСОБА_2 на юридичну допомогу, збір і надання доказів. В даному випадку він був позбавлений вказаних засобів захисту, наданих йому законодавством при винесенні оскаржуваної постанови. Вважаємо, що відповідачем при накладені стягнення було порушено вимоги ст. 280 КУпАП, а саме не з'ясовано, чи винен ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також не з`ясовано інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, дії інспектора ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області ОСОБА_3 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення без врахування пояснень позивача, за відсутності доказів є протиправними, а відтак винесена постанова від 12 жовтня 2018 року серії ЕАВ №660280 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача предявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Відповідь на відзив подавати не бажав. В подальшому в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судові засідання не прибув, будучи повідомленим належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Згідно позиції, викладеної у відзиві на позов, зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 вважаючи винесену ним постанову законною та обґрунтованою. Вказав, що 12 жовтня 2018 року приблизно о 18 год. 00 хв. на автодорозі по вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки БАЗ 2215, р/нАЕ7340АА, по маршруту перевозив пасажирів у кількості більшій, ніж дозволено технічними характеристиками транспортного засобу, чим порушив п.21.1 ПДР України. Згідно зі ст. 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Після того, як було виявлено вищезазначені порушення, він підійшов до позивача, представився згідно з п.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», після чого згідно з п.1.1 та п.2 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» повідомив причину зупинки, також запитав: «Чому перевозите надмірну кількість пасажирів?», на що позивач відповів: «Сейчас рабочая перевозка, все домой хотят, я знаю, что это нарушение, составляйте протокол». Водію було пояснено, що протокол за це правопорушення не складається, а виноситься постанова. Переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконані, перейшов до розгляду справи. Зачитав позивачу його права, зазначені у ч.1 ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Від позивача жодних клопотань не надходило, що також підтверджується наданою позовною заявою. Після зясування усіх фактичних даних ним було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-2 КУпАП, а саме: перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи ним було застосовано до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 660280 від 12 жовтня 2018 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 та КУпАП.

Не погоджується з доводами представника позивача, на які останній посилається в позовній заяві, а саме щодо його обовязку скласти протокол з огляду на відсутність у ст. 258 КУпАП посилання на ст.121-2 КУпАП. Вважає твердження позивача щодо складання протоколу у даному випадку нікчемним, оскільки відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Так, відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль). Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожньою руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1-126). За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП. Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Щодо того, що він начебто позбавив ОСОБА_2 його право на юридичну допомогу та не зясував чи винен позивач у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначає, що позивачу було розяснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст.ст.287 - 289 КУпАП. Отже, зазначені вимоги закону як субєктом владних повноважень ним були дотримані, але позивач не забажав скористатися усіма правами, передбаченими ст.268 КУпАП, враховуючи те, що в ній зазначені права, а не обов'язки, отже позивач міг ними як скористатися так і не скористатися взагалі. Також ним було враховано ставлення позивача до вчинюваного ним адміністративного правопорушення, останній сам його визнав та казав, що він знає, що це адміністративне правопорушення та зазначав, що зараз робоча перевозка і він не може висадити людей. Щодо посилання представника позивача на порушення вимог наказу МВС № 1376 від 06 листопада 2015 року зазначає, що вказаний наказ встановлює порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначає порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (крім правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожньою руху), отже, його вимог дотримуватися він не повинен. Щодо визнання дій протиправними, враховуючи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені ст.286 КАС України, зазначає, що визнання дій субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності незаконними виходить за межі повноважень суду в розрізі вимог ст. 286 КАС України. Доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав. Факт скоєння правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення.Відтак вважає, що ним винесено постанову законно, правомірно та обґрунтовано. На його переконання, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, твердження позивача, викладені в позовній заяві є хибними, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

В ході розгляду справи відповідачем заявлялось клопотання про залишення позову без розгляду, в задоволенні якого судом відмовлено, оскільки позивачем направлено позов до суду 22 жовтня 2018 року поштовою кореспонденцією, тобто в межах процесуальних строків, встановлених законом.

Під час розгляду справи судом досліджені наступні письмові докази: постанова (а.с.6).

Відповідно до ст.73 КАС України, суд вважає належним доказом постанову (а.с.6), так як вона стосується факту накладення на позивача адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд вважає допустимим доказом постанову (а.с.6), яка одержана з дотриманням вимог КАС України.

Згідно ст.75 КАС України, постанову (а.с.6) суд вважає достовірним доказом.

На підставі ст. 6 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

12 жовтня 2018 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_2 керував транспортним засобом з р/н НОМЕР_1, по маршруту та перевозив пасажирів, що встановлено судом на підставі позову та не спростовано відповідачем.

12 жовтня 2018 року інспектором полку ПП в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_3 винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Із постанови слідує, що 12 жовтня 2018 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_2 керував транспортним засобом з р/н НОМЕР_1, по маршруту та перевозив пасажирів більше, ніж дозволено технічними характеристиками транспортного засобу, чим порушив п.21.1 ПДР України.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП ОСОБА_3 як уповноваженою посадовою особою органу поліції.

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КАС України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «ПДР України»).

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.22 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.1 ст.121-2 КУпАП в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, з огляду на скорочений порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд яких здійснюється на місці вчинення правопорушення, під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним порушенням, а відтак доводи позивача та його представника в цій частині суд вважає безпідставними.

Згідно зі ст.245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено ст. 280 КУпАП, предмет доказування у справі про адміністративні правопорушення становлять обставини, що підлягають з'ясуванню у справі про адміністративне правопорушення, а саме: наявність події адміністративного правопорушення; особа, яка вчинила протиправні дії (бездіяльність), за якими нормами КУпАП передбачена адміністративна відповідальність; винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення; обставини, що пом'якшують адміністративну відповідальність, і обставини, що обтяжують адміністративну відповідальність; характер і розмір шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням; обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення; інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; причини і умови вчинення адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням субєкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обовязки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення субєкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для субєктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до субєкта владних повноважень. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.1 ст.121-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Згідно п.21.1 ПДР України дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В КУпАП та КАС України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та її перегляду судом у випадку оскарження, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. В даній категорії справ відповідач як суб'єкт владних повноважень, повинен зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача та його заперечення проти предявленого йому обвинувачення, адже згідно з ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов'язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості позивача у скоєнні адміністративного правопорушення. Крім того, постанова не містить вказівки на місце вчинення адміністративного правопорушення, що є грубим порушенням ст.283 КУпАП. В судове засідання не були представлені жодні докази, які б підтверджували обставини виявленого правопорушення. А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-2 КУпАП, а відповідач не надав жодних об'єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-2 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Посилання відповідача на постанову як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення суд вважає неприйнятними, оскільки постанова є рішенням субєкта владних повноважень за результатами розгляду ним справи, а тому не може собою заміняти первинні докази винуватості водія.

Крім того, позивач в своєму позові ставить питання щодо визнання протиправними дій відповідача щодо накладення на нього відповідачем стягнення.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.3 КАС України, у разі задоволення позову, суд може визнати дії субєкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.10 КАС України, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Як передбачено ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу правопорушення.

На переконання суду, такий спосіб захисту прав позивача, як закриття провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, відповідає вимогам ст. 247 КУпАП, і забезпечує ефективний захист його прав.

Встановивши у судовому засіданні ту обставину, що позивач не вчиняв правопорушення, передбаченого ст.121-2 ч.1 КУпАП, суд вважає, що провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, належить закрити.

Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та звільнення його від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 121, 245, 247, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 3, 5, 9, 73-77, 139, 162, 241-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до інспектора Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії до інспектора Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 щодо накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.1 ст.121-2 КУпАП, на ОСОБА_2.

Постанову серії ЕАВ №660280, винесену 12 жовтня 2018 року інспектором Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КУпАП скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-2 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Прасолов