Справа № 378/1246/18
Суддя: Скороход Т. Н.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 378/1246/18
Провадження № 2-а/378/31/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2018 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Скороход Т.Н.,

за участю секретаря Соколової О.А.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Нескороженого А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника СРПП Ставищенського відділення поліції Нескороженого Андрія Олексійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, посилаючись на те, що 27 листопада 2018 року проїжджаючи біля поштового відділення він помітив пішохода, який переходив дорогу від стадіону в напрямку сільської ради і тримав у витягнутій вперед руці пульт сигналізації від автомобіля ВАЗ 21099 синього кольору, який стояв припаркований біля узбіччя, частково займаючи пішохідний перехід. Він, пригальмувавши, дав можливість пішоходу дійти до авто і сісти в нього. Після цього, включивши правий поворот, став за даним автомобілем, давши йому можливість від'їхати. Побачивши, що він призупинився біля пішохідного переходу, до нього під'їхали працівники поліції. Він, щоб не стояти в недозволеному місці, об'їхав автомобіль патрульної поліції і зупинився біля узбіччя. В подальшому відповідачем було винесено постанову про притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності. Відповідно до змісту постанови він (позивач) керуючи автомобілем Пежо 741А, державний номерний знак НОМЕР_1, порушив правила зупинки та стоянки. Вважає, що за дане ним порушення інспектор поліції міг би обмежитися усним попередженням, а не виносити постанову.

Позивач просить суд скасувати постанову відповідача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позові. Додатково пояснив, що він здійснював зупинка автомобіля, щоб дати дорогу іншому автомобілю, який стояв на проїжджій частини дороги по якій він рухався. Проте, за якою частиною статті його визнано винним та які порушення працівником поліції було допущено він сказати не може. Крім того, оскільки він здійснив зупинку на декілька секунд, то відповідач міг би обмежитися щодо нього попередженням.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав до суду заперечення на позов (а.с. 16-17), в яких зазначив, що 27 листопада 2018 року о 10 год. 40 хв. він, забезпечуючи безпеку дорожнього руху та знаходячись на вул. Цимбала, Сергія, 44 в смт. Ставище, побачив, що по даній вулиці, в напрямку центра смт. Ставище, рухається легковий автомобіль Пежо 741, державний номерний знак НОМЕР_1, який здійснив зупинку та стоянку в зоні дії дорожнього знаку 5.35.1 „Пішохідний перехід", порушуючи п. п. 15.9.г та п.п. 15.10 (д) ПДР України. Підійшовши до водія ОСОБА_1, він повідомив йому свою посаду, прізвище, ім'я, по батькові та причину зупинки. Після чого, склав постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ознаками правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яку, згідно вимог ст.ст. 222, 283 КУпАП винесено за місцем вчинення. Останній ознайомився зі змістом вищевказаної постанови та власноручно поставив підпис в отриманні її копії, після чого продовжив свій рух далі.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2018 року відповідачем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 865365 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 за зупинку та стоянку в зоні дії знаку 5.35.1, якою до останнього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, що підтверджується копією постанови (а. с. 6).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Закон України „Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 8.4 Правил дорожнього руху України, дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки, знаки пріоритету, заборонні знаки тощо. Заборонені знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Знак 5.35.1 "Пішохідний перехід" застосовується для позначення місць, призначених для організованого переходу пішоходів через проїзну частину. Знак встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу.

Відповідно до ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до п. 15.9 (г) зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до п. 15.10 (а, д) стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка та у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку ти перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Аналіз змісту наведеної норми ПДР України свідчить, що вимога щодо заборони зупинки та стоянки на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків є обов'язковою, крім випадків надання переваги в русі.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, та як пояснив позивач в судовому засіданні, він дійсно здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.35.1, оскільки не хотів створювати аварійну обстановку з автомобілем, який стояв на проїжджій частині та здійснити рух.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством України, ним були дотримані вимоги КУпАП при розгляді справи, дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи відповідачем вчинено не було, вищевказана постанова про адміністративне правопорушення за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись п. 15.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, ст.ст. 122 ч. 1, 222, 258, 268, 276-279, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 94, 241-246, 255, 286, пунктом 15.5 Розділу VII „Перехідні положення КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ) КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Начальника СРПП Ставищенського відділення поліції Нескороженого Андрія Олексійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ставищенський районний суд Київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т. Н. Скороход