Справа № 133/2395/18
Суддя: Сорока Д. В.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 133/2395/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2018

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді Сороки Д.В.

за участю секретаря судового засідання Пясковської Н.А.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в м. Козятині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Каримової Катерини Олександрівни, поліцейської роти №1 БУ ПП у Вінницькій області ДПП, капітана поліції про скасування постанови серії АР № 584953 від 17.09.2018 по справі про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії АР № 584953 від 17.09.2018 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. 00 коп. по справі про адміністративне правопорушення за ст. 132-1 КУпАП.

В обгрунтування позову зазначив, що 17.09.2018 о 14 год. 30 хв. рухався на закріпленому за ним тракторі «CASE ін.. PUMA 210» номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі АД 21М. В цей час його було зупинено працівником поліції Каримовою К.О., якою складено постанову про адміністративне правопорушення, про те, що він, керував транспортним засобом, ширина якого є більшою ніж дозволено Національною поліцією, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП.

Вважає, що винесення постанови про адміністративне правопорушення відносно нього є абсолютно безпідставним, оскільки працівником поліції не було складено (крім постанови) будь яких інших документів. Поліцейською вказано, що він керував транспортним засобом, ширина якого є більшою ніж дозволено, а звідки взялось таке твердження, коли не проводились заміри ширини транспортного засобу та не складався відповідний акт, і не були запрошені поняті під час складання. Це свідчить про фальсифікацію даних, на підставі яких щодо нього було складено дану постанову. Всі його пояснення щодо відсутності в його діях складу адмінправопорушення поліцейською були проігноровані, та в жодній мірі не прийняті до уваги при складанні постанови.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомленим, суд не повідомив про причини неявки в судове засідання.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. Причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 17.09.2018 о 14 год. 30 хв. поліцейським роти №1 БУ ПП у Вінницькій області ДПП Каримовою К.О. відносно ОСОБА_1 була складена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 584953 за ст. 132-1 КУпАП і до нього було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу, в сумі - 510 гривень, згідно якої 17.09.2018 о 14 год. 30 хв. ОСОБА_1, керував трактором «CASE ін.. PUMA» номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі АД 21М, ширина якого є більшою ніж дозволено, без дозволу Національної поліції, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України» (а.с. 3).

Дана постанова була ухвалена відповідачем з порушенням вимог ст. 247, 251, 268, 276, 279, 280, 283-285 КУпАП.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст. 132-1 КУпАП, порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до п.16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Відповідно до п. 1.10. ПДР, габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п.п. 7 п. 2, Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27 червня 2007 р. № 879 (далі Постанова), місце здійснення габаритно-вагового контролю являється спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п.3 Постанови, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п.6 Постанови, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до п.13 Постанови, під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до п.15 Постанови, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Крім того, відповідно до п.18 зазначеної вище постанови КМУ, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Таким чином, доказом того, що борона дискова, яку перевозив позивач належить чи не належить до категорії негабаритних/великогабаритних є відповідний документ.

Отже, в оскаржуваній постанові позивачу ставиться в вину перевезення негабаритного вантажу, габарити якого перевищують встановлені норми, без погодження з ОВС.

Дослідивши оскаржувану постанову, суд прийшов до висновку, що про належність вантажу до великогабаритного інспектором було зроблено висновок шляхом візуального огляду, оскільки у спірній постанові відсутня будь яка інформація стосовно фактичних габаритів вантажу, який перевозився, що підтверджувало б наявність вини позивача та свідчило про факт скоєння ним адміністративного правопорушення у зв'язку з недотриманням позивачем вимог інкримінованого йому порушення п.22.5 ПДР України, якими встановлені правила дорожнього перевезення вантажів щодо їх габаритів та навантаження на вісь транспортного засобу.

З постанови про накладення адміністративного стягнення не вбачається, якими саме доказами керувався відповідач обґрунтовуючи винуватість позивача у скоєнні правопорушення.

Крім того, зі змісту постанови не зрозуміло, на підставі чого було встановлено негабаритний вантаж та як здійснювався його габаритно-ваговий контроль.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт встановлення вантажу, зокрема, його марку, технічні характеристики, в зібраному чи розібраному вигляді він перевозився, проведення його вимірювання, та фіксували власне його габаритно-вагові параметри. Відсутні й документи щодо перевірки з боку працівника поліції відомостей щодо наявності або відсутності погодження з ОВС.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В свою чергу, у відповідності до ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення містить посилання на те, що вона винесена по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, однак до компетенції Національної поліції відноситься розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП.

У відповідності до ч.4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 ст. 258 КУпАП передбачено, що протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід звернути увагу, що у постанові по справі про адміністративне правопорушення відсутні дані про наявність додатків до неї, як і відсутні дані про складення протоколу про адміністративне правопорушення, відібрання пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розяснення їй прав, передбачених ст.268 КУпАП, відібрання пояснень від свідків, крім того, на місці підпису особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підпису взагалі не міститься.

Відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не були встановлені та досліджені належні і допустимі докази на підтвердження фактів вчинення позивачем поставленого йому у вину адміністративного правопорушення. Крім того, відповідачем так і не були подані до суду належні і допустимі докази на підтвердження вчинення позивачем адмінправопорушення, спростування доводів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності зі ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Так, відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення фактично не встановлювалися та не досліджувалися докази вчинення адмінправопорушення позивачем. Натомість, в основу суті адмінправопорушення, були покладені лише певні висновки самого відповідача без зазначення відповідних доказів.

Тому, суд вважає, що відповідачем без врахування встановлених і наведених судом обставин, було незаконно ухвалено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки склад та подія адміністративних правопорушень, поставлених позивачу у вину, відсутні.

Відповідно ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.241,245,286 КАС України, ст.ст. 287,288,293 КУпАП ,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії АР № 584953 від 17.09.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 132-1 КУпАП, та провадження по справі закрити.

Повний текст рішення виготовлений 07.12.2018

На рішення суду може бути подано апеляцію до Сьомого апеляційного адміністративного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

СУДДЯ підпис

З оригіналом вірно.

Суддя - Секретар -

Дата документу 07.12.2018