Справа № 2240/2858/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2858/18

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

30 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В. Шидловського В.Б.

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року (рішення ухвалене суддею Майстер П.М. в м. Хмельницький, повний текст судового рішення складено 17 вересня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати дії Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо утримання з заробітної плати ОСОБА_2 суму 913,64 грн, як помилково нарахованих, неправомірними;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 913,64 грн, як незаконно відрахованих з заробітної плати ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01.08.2017 року наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області позивача звільнено з посади начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. В день звільнення з посади позивачу нараховано кошти та частково проведено розрахунок. В подальшому після звернень до відповідача позивач дізнався, що через допущену працівником відділу планово - фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності відповідача помилку при нарахуванні та виплаті заробітної плати за лютий та березень 2017 року, позивачу надміру виплачено заробітної плати в сумі 913,63 грн. за три робочих дні в березні 2017 року, які позивач фактично не відпрацював. Позивач стверджує, що згоди на утримання помилково виплаченої йому зарплати в сумі 913,64 грн. він не давав, а відповідач в порушення приписів ст.127 та ст.136 КЗпПУ не видавав відповідно наказів та розпоряджень щодо утримання з позивача вказаної суми, відтак, дії відповідача щодо утримання спірної суми із заробітної плати позивача як помилково нарахованих, вважає неправомірними.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти зясування обставин справи, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення суду cкасувати на ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 01.08.2017 року наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Розрахунок з позивачем проведено частково.

10.11.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати довідку про виплату ОСОБА_2 заробітної плати за період з листопада 2016 року по липень 2017 року.

Листом №4650-2017/10.1-24-132/3313-2017 від 04.12.2017 року Головне територіальне управління юстиції у Хмельницькій області повідомило, що позивачу в березні 2017 року помилково нараховано та виплачено заробітну плату за три робочих дні в сумі 913,64 грн., а саме: при проведенні перевірки табелів обліку використаного робочого часу та звіряння їх із наявними наказами про відсторонення, надання відпусток, лікарняними листами було виявлено, що за лютий 2017 року позивачу належало нарахувати та виплатити 1675 грн. заробітної плати за відпрацьованих 5 робочих днів. За березень 2017 року нараховано та виплачено 2131, 82 грн. за 7 робочих днів, хоча фактично позивачем у березні відпрацьовано 4 робочих дні. Вказане мало місце через допущену помилку при проведенні розрахунків нарахуванні та виплаті заробітної плати за лютий та березень 2017 року працівником відділу планово - фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності.

04.06.2018 року позивач звернувся до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області із запитом на публічну інформацію щодо розміру нарахованих та виплачених йому сум станом на день проведення повного розрахунку.

12.06.2018 року Головне територіальне управління юстиції листом №40/09-15/24/2305 повторно надано вказану вище інформацію.

Такі ж пояснення надавав представник відповідача і судам першої та апеляційної інстанції. Зазначав, що відповідно до приписів п. 4.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, у розрахунку заборгованості по заробітній платі помилки в облікових регістрах за минулий звітний період виправляються способом сторно, а тому сума 913,64 грн., яка була нарахована та виплачена у березні 2017 року, вказувалась в розрахунку зі значком мінус.

Крім того, представник відповідача підтвердив, що на підставі довідки Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 30.05.2018 року №36/09-15/24/2114 встановлено, що жодного рішення, наказу про відрахування з позивача будь-яких коштів не приймалось, а згода позивача на відрахування 913,64 грн., як помилково нарахованих не надавалась.

У відзиві на позов та у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що відповідно до п.2.3 Положення з організації ведення бухгалтерського обліку Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, затвердженого наказом Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 08.08.2016 року №373/09 підставою для виплати заробітної плати є табелі обліку робочого часу, накази та листи тимчасової втрати працездатності. Вказує, що під час нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_2 за лютий-березень 2017 року працівником відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було допущено лічильну помилку, а саме: при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу в лютому 2017 року виникла заборгованість з оплати праці за відпрацьованих п'ять днів на суму 1675 грн., а при нарахуванні та виплаті заробітної плати за березень було нараховано та за сім днів на суму 2131,82 грн. хоча фактично у березні позивач відпрацював три дні, а отже виникла переплата на суму 913,64 грн.

Вищевказані помилки були виявлені відповідачем при розгляді звернення позивача від 10.11.2017 року, в якому позивач просив надати довідку про виплату йому заробітної плати за період з листопада 2016 року по липень 2017 року та зробити перерахунок заробітної плати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій роботодавця відповідача у справі.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до табелів обліку використання робочого часу працівників Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції за лютий 2017 року ОСОБА_2Г в лютому 2017 року фактично відпрацьовав п'ять днів, у березні 2017 року фактично відпрацював чотири дні.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України "Про оплату праці". Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Структуру заробітної плати державного службовця, яким у спірний період часу був позивач, визначено приписами ч.2 ст.50 ст.50 Закону України «Про державну службу» .

Колегія суддів звертає увагу на те, що відрахування із зарплати працівника може мати місце лише в передбачених законом випадках. Це прямо прописано у ст.127 КЗпП України.

Вичерпний перелік підстав, які дають право роботодавцю проводити утримання із зарплати для погашення заборгованості працівника перед підприємством, наведено в ч.2 ст.127 КЗпП. Це, зокрема, утримання: а)для повернення авансу, виданого в рахунок зарплати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування; в) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству (ст. 136 КЗпП).

Таким чином, згідно приписів статті 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі та організації, де вони працюють, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок.

До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. (Саме таке тлумачення лічильних помилок викладено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.99 р. №13).

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо того, що відповідач допустив саме лічильну помилку, оскільки з матеріалів справи та пояснень представника відповідача в судовому засіданні, з письмових відповідей останнього на звернення позивача вбачається, що в даній ситуації має місце помилка спеціаліста, до посадових обовязків якого віднесено заповнення табеля обліку використання робочого часу, або ж бухгалтера при його застосуванні табеля в процесі нарахування заробітної плати позивачу. Такі помилки не можуть бути віднесені до лічильних, оскільки виникли не в процесі проведення обрахунку заробітної плати, а через неналежне виконання посадових обов'язків (неуважність, недбалість, тощо) працівника відповідача.

Слід також зазначити, що навіть за наявності у власника права здійснювати відрахування із заробітної плати працівника з метою повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, він може видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня виплати неправильно обчисленої суми. Для відрахування таких сум згода працівника не потрібна. Його заперечення також не можуть перешкоджати відрахуванню.

Як встановлено судами, що також визнав відповідач, прямо вказавши про це у відзиві на позов, помилки, допущені при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу за лютий березень 2017 року відповідач виявив лише при розгляді звернення ОСОБА_2 від 10.11.2017 року, тобто після спливу місячного строку.

При цьому, пропуск зазначеного строку означає неможливість не тільки видання наказу (розпорядження) про відрахування із заробітної плати, але й стягнення суми заборгованості працівника перед підприємством взагалі, оскільки власник у цьому випадку позбавлений права звернутися з позовом до суду в силу приписів ст.1215 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що не підлягає поверненню безпідставно отримана виплата, у тому числі зарплата, якщо її роботодавець провів добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку працівника.

Як зазначалось вище, помилка щодо переплати позивачу заробітної плати в сумі 913,64 грн. не є лічильною і виникла не з вини позивача. Тому утримувати вказану суму відповідач не мав правових підстав.

Аналогічні висновки містить розяснення Міністерства праці та соціальної політики України, викладені в ОСОБА_1 від 23.10.2009 року №248/06/186-09 «Щодо порядку повернення сум, зайво виплачених унаслідок лічильної помилки».

Що ж до висновків суду першої інстанції з приводу застосування до спірних правовідносин ст.136 КЗпПУ, то колегія суддів вважає їх помилковими, оскільки за обставин справи приписи цієї статті поширюються на правовідносини роботодавця і працівника, винного у нарахуванні та виплаті зайвих сум, позаяк недобросовісності в діях позивача судами не встановлено, і в трудових відносинах з відповідачем на момент проведення утримання із належних йому до виплати сум ОСОБА_2 не перебував.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо утримання з заробітної плати ОСОБА_2 913,64 грн., як помилково нарахованих.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 913,64 грн., як незаконно відрахованих з заробітної плати ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 05 грудня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4