Справа № 2540/2467/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2467/18 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмишиної О.М.,
суддів Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,
за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, -

У с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2), у якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 1.33 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) № 342 від 30.05.2018 про притягнення до матеріальної відповідальності у розмірі 6877,00 грн.; стягнути з військової частини НОМЕР_2 незаконно утримане грошове забезпечення в сумі 2054 грн. 26 коп.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що виконавцем донесень, відповідно до яких начебто допущено безпідставні списання, яке не підтверджене дорожніми листами, був капітан ОСОБА_2 , звільнений з військової служб у запас за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту), однак до матеріальної відповідальності було притягнуто позивача, який фактично на час складання донесень по службі ПММ, проходив службу в іншій частині та іншому населеному пункті.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року позов задоволено повністю.
Судове рішення умотивовано тим, що порушення щодо обліку та списання матеріалів по службі ПММ відбулись в період з 06.05.2015 по 28.02.2018, тобто в період, коли позивач не виконував обов`язки за посадою (командир взводу), відповідно до якої його притягнути до матеріальної відповідальності. Також, судом вказано, що, усупереч вимог чинного законодавства, по фактам виявленого Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб, відповідачем 1 не призначалося та не проводилося.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції є невмотивованими та безпідставними, оскільки збитки були виявлені аудиторським звітом за період з 06.05.2015 по 28.02.2018 року, тобто в той проміжок часу коли позивач перебував на посаді командира взводу управління реактивно-артилерійського дивізіону (а саме в період з 19.03.2017 по 27.03.2018) і був відповідальним за облік, збереження державного майна (ПММ) як командир взводу. Також, апелянт посилається на те, що згідно з наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини встановлені під час проведення аудиту. Окрім того, апелянт стверджує, що позовна вимога позивача щодо скасування наказу в частині про притягнення його до матеріальної відповідальності є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження згідно ч. 2 ст. 313, п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції установлено, що згідно пунктом 1.33 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » «Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 » від 30.05.2018 № 342 позивача притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 6877,00 грн.
Уважаючи вказаний пункт наказу, а також дії щодо утримання з нього грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся у суд із даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до пунктів 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України № 243 від 23.06.1995 (далі Положення), у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.
Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.
Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності.
Пунктами 10-12 Положенням передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Військові будівельники військово-будівельних частин, окремих батальйонів і рот у випадках, передбачених цим пунктом, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше середньомісячної заробітної плати. За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого військовослужбовцям призваним на збори військовозобов`язаним на період зборів в особисте користування, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення. Командири (начальники) військових частин за шкоду, заподіяну державі їх підлеглими, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення, якщо вони своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна. У разі, якщо командири (начальники військових частин не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Тобто, обмежена матеріальна відповідальність військовослужбовців настає тільки якщо командири своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна та не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності.
Судом установлено, що аудитом Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту у період з 19.02.2018 по 26.04.2018 у військовій частині НОМЕР_2 були встановлені порушення вимог пункту 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.2015 № 17, які виявилися в тому, що дорожні (робочі) листи до донесення про наявність та рух пального в обов`язковому порядку не додавались, та в порушення вимог пункту 5.14.7 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24 грудня 2010 року №690, що діяло до 02.11.2017, а також Інструкції з обліку військового майна № 440, що набрала чинності з 03.11.2017, щомісячні донесення Ф.24 командирами підрозділів не подавались, внаслідок чого було виявлено незаконне (безпідставне) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин - 219547 л та дизельне пальне - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн. Незаконне списання пального було допущено в підрозділах військової частини НОМЕР_2 , зокрема, взвод управління реактивно- артилерійського дивізіону: було допущено безпідставне списання, яке не підтверджене дорожніми листами, на наступну кількість пального: АБ-1448 літрів, ДП-121 літрів, на загальну суму 42242,00 грн.
Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.03.2018 № 76 та витягу з послужного списку станом на 15.06.2018 старший лейтенант ОСОБА_1 допущений до виконання вакантної посади начальника зв`язку командира взводу управління реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з 27.03.2018 (а.с.20, 22).
Разом з тим, вказані порушення щодо обліку та списання матеріалів по службі ПММ відбулись в період з 06.05.2015 по 28.02.2018, тобто в період, коли позивач не виконував обов`язки за посадою (командир взводу), відповідно до якої його притягнути до матеріальної відповідальності.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставне притягнення позивач до матеріальної відповідальності.
Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем 1 всупереч вимог Положення не призначено та не проведено розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб, що також свідчить про протиправність оскаржуваного наказу.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що згідно з наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини встановлені під час проведення аудиту. Позаяк, саме Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України № 243 від 23.06.1995, є в даному випадку спеціальним по відношенню до спірних правовідносин та саме вказане Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Також, не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що позовна вимога позивача щодо скасування наказу в частині про притягнення його до матеріальної відповідальності є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, з огляду на наступне.
Так, на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Ураховуючи вищевикладене, зміст даних правовідносин, а також обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку, що визнання протиправним, скасування пункт 1.33 оскаржуваного наказу та стягнення з військової частини НОМЕР_2 незаконно утриманого грошового забезпечення не є втручанням у дискреційні повноваження відповідачів.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Кузьмишина
суддя Л.О. Костюк
суддяО.Є. Пилипенко