Справа № 826/8568/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

29 листопада 2018 року №826/8568/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до про військової частини НОМЕР_1 зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до військової частини ПП НОМЕР_2 , в якому просив суд:

- стягнути з військової частини ПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі , що становить 7 214, 00 грн.;

- стягнути з військової частини полової пошти НОМЕР_2 моральну шкоду в розмірі 7 000. 00 грн.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не було виплачено заробітною плату за липень 2016 року на користь ОСОБА_1 .

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи це тим, що при звільненні позивача з ним було проведено повний розрахунок по виплатам.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 було замінено неналежного відповідача - військову частину полової пошти НОМЕР_2 , а належного - військову частину НОМЕР_1 .

Також, 06.06.2018 до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

Так, з урахуванням заяви від 06.06.2018, позивач просив суд:

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену грошову допомогу на вирішення соціально-побутових проблем в сумі 3 587, 07 грн.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000. 00 грн.

Вказані позовні вимоги мотивовано тим, що при перерахунку вчасно невиплаченої заробітної плати відповідачем не було здійснено виплату грошового забезпечення у вигляді матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, на що вказує розрахунок грошового забезпечення за час проходження військової служби.

Представник військової частини НОМЕР_1 надав суду 13.08.2018 відзив на заяву позивача від 06.06.2018, в якому наголосив, що позивачем не подавалась заява про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, як це передбачено Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Позивач, в свою чергу, надав суду письмові пояснення на відзив, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд задовольнити позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

Під час судового розгляду справи судом оголошувалась перерва, також розгляд справи відкладався, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Розгляд справи здійснено в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні, разом з тим, сторони у судове засідання 29.11.2018 не прибули, що не перешкоджало розгляду справи та прийняттю рішення по суті.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №231 від 03.08.2016, ОСОБА_1 Указом Президента України від 24.06.2016 №271/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15» та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 25.06.2016 №36-рс був звільнений з військової служби за призовом по мобілізації у запас з посади старшого кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону.

Так, 19.08.2016 з ОСОБА_1 було проведено розрахунок за час проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , що підтверджується копією відповідного розрахунку, наявною в матеріалах справи та виплачено, зокрема:

- премію за участь в АТО в розмірі 116, 13 грн.;

- допомогу при звільненні в розмірі 4 374, 48 грн.:

- грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 4 556, 75 грн.

Разом з тим, позивач, не погоджуючись з діями відповідача, що полягають у невиплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України», статті 10 Закону України «Про оборону України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке покладено оборону України, її суверенітету та територіальної цілісності. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснюється Міністерством Оборони України, яке відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» та Указів Президента України від 21.08.1997 №888/97 і від 23.03.1999 №250/99, є центральним органом виконавчої влади і військового управління України, Вказаний орган здійснює керівництво структурними підрозділами Збройних Сил України, до ряду яких відноситься відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» і військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу на посаді старшого кухаря взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону 54 окремої механізованої бригади у військові частині полова пошта НОМЕР_2 та був звільнений з військової служби Указом Президента України від 24.06.2016 №271/2016 та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 25.06.2016 №36-рс.

Так, при звільненні працівника, згідно до статті 116 Кодексу Законів про Працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначається інструкцією «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженою Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329 (далі за текстом Інструкція №260).

Порядок виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям встановлюється розділом XXXIII Інструкції №260 - Правила виплати матеріальної допомоги.

Так, згідно з пунктом 33.1 розділу XXXIII Інструкції №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Таким чином, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством, встановлено чіткий порядок призначення та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям.

Так, обов`язковою підставою для призначення спірної виплати є власне заява військовослужбовця, подана ним за місцем штатної служби.

Разом з тим, як наголошує відповідач, ОСОБА_1 із відповідною заявою на виплату матеріальної допомоги за 2016 рік до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався, а тому підстав для проведення спірної виплати не було.

Натомість, позивачеві було виплачено в повному обсязі належні йому виплати при звільненні, що власне останнім визнано під час судового розгляду справи, та у зв`язку з чим і було подано заяву про міну предмета позову.

При цьому, позивач наголошує, що відповідачем не надано доказів того, що позивачем не було подано відповідної заяви, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню

Так, суд звертає увагу, що відповідно до приписів статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент подання заяви про зміну предмета позову) у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Тобто, з наведено вище вбачається, що позивач, звертаючись до суду за захистом своїх прав та інтересів повинен надати суду усі наявні в нього докази на обґрунтування своєї позиції, а в разі неможливості їх подання, зазначити такі докази, що не можуть бути подані разом із позовною заявою.

При цьому, відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, суд звертає увагу, що в даному випадку, на підтвердження обставин на яких гуртуються вимоги позивача щодо виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, позивачу необхідно було надати суду відповідні докази на обґрунтування своєї позиції та підтвердження факту подання відповідної заяви до командування військової частини НОМЕР_1 , передбаченої Інструкцією №260.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем з метою отримання матеріальної допомоги, було дотримано порядок, передбачений Інструкцією №260 та подано заяву про виплату спірної допомоги за місцем штатної служби, відтак, посилання позивача щодо того, що ним було передано відповідну заяву командиром взводу судом не беруться до уваги, адже не підтверджені жодними доказами по справі.

Крім того, посилання позивача на порядок виплати йому матеріальної допомоги у військовій частині № НОМЕР_3 також судом відхиляються, оскільки виплата ОСОБА_1 матеріальної допомоги у військовій частині № НОМЕР_3 не є предметом розгляду даної справи, а тому порядок виплати останньої не досліджувався і не може слугувати підставою для задоволення даного адміністративного позову, що стосується прав та обов`язків військової частини НОМЕР_1 .

За приписами статті 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відтак, оскільки матеріалами справи не підтверджено протиправність бездіяльності відповідача щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, вимога останнього щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.