Справа № 807/997/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2018 року

м. Київ

справа №807/997/16

касаційне провадження №К/9901/4022/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін касаційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.05.2017 (суддя Гаврилко С.Є.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017 (головуючий суддя - Богаченко С.І., судді: Глушко І.В., Курилець А.Р.) у справі № 807/997/16 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.03.2016 № .

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 30.05.2017 позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував зазначений акт індивідуальної дії. Крім того, вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними дії відповідача з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичної особи-платника податку ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 03.02.2016 № 101/07-01-17-01/НОМЕР_2.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.07.2017 залишив постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.05.2017 без змін.

Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.05.2017, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме: підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, зазначає, що анульована (прощена) Акціонерним товариством «УкрСиббанк» сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором є доходом, отриманим позивачем як додаткове благо, а тому йому слід було відобразити цей дохід у річній податковій декларації та самостійно сплатити податок з такого доходу.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить постановлені у справі судові рішення залишити в силі, а касаційну скаргу - без задоволення.

При цьому вказує, що ним на виконання обов'язку, встановленого кредитним договором, фактично повернуто на рахунок банку кошти, які перевищують розмір, отриманих в якості кредиту, тобто сторонами договору фактично достроково припинено його дію на певних умовах, а тому позивачем не було отримано оподатковуваного доходу в розумінні статті 14, пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 165 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем у період з 25.01.2016 по 27.01.2016 на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 03.02.2016 № 101/07-01-17-01/НОМЕР_2.

За її наслідками Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області дійшла висновку про порушення позивачем вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок невключення в 2013 році до загального річного оподаткованого доходу, а також невідображення в річній декларації про майновий стан та доходи отриманого додаткового блага у вигляді анулювання (прощення) суми боргу за кредитом за його самостійним рішенням.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.03.2016 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 296799,60 грн. за основним платежем та 74199,90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнаючи протиправним та скасовуючи названий акт індивідуальної дії, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність в Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області обставин, які б надавали їй право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача та, як результат, про протиправність такої перевірки та відсутність правових наслідків цього контрольного заходу.

За правилами частин першої, другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Предметом доказування відповідно до частини першої статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

При цьому частиною першою статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) передбачено, що позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1, звертаючись з позовною вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, на її обґрунтування не посилався на допущені органом доходів і зборів порушення під час призначення та проведення контрольного заходу.

Відтак, Закарпатський окружний адміністративний суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції, змінив підстави заявленого позову, порушивши вимоги процесуального закону, який надає це право (прерогативу) виключно позивачу, позбавивши, тим самим, відповідача можливості надати заперечення щодо відповідних обставин.

Доводи ОСОБА_1, викладені у відзиві на касаційну скаргу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки обставини щодо правових підстав прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії, зокрема щодо отримання позивачем додаткового блага за наслідками дострокового припинення кредитного договору, не були предметом судового контролю.

Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оцінивши їх в комплексі із суспільним інтересом.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.05.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017 у справі № 807/997/16 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова