Справа № 817/154/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1366/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Садово-городнього товариства «Пролісок» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області, Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, Садово-городнє товариство «Пролісок» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Махаринець Д.Є.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області, Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області від 06 жовтня 2016 року про відмову ОСОБА_5 у проведенні державної реєстрації земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області; визнати за ОСОБА_3 право на завершення приватизації земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області провести державну реєстрацію земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області за ОСОБА_3

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним були подані всі документи, необхідні для здійснення державної реєстрації земельної ділянки та у проведенні державної реєстрації земельної ділянки було відмовлено. Однак, відповідачем не зазначено, яким саме вимогам яких законодавчих актів не відповідають подані документи, якщо підставою для відмови стала невідповідність поданих документів вимогам законодавства. Також, згідно листа відповідача підставою для відмови стали повідомлення голови СГТ «Пролісок» Дулько К.С. про те, що на час видачі довідки про членство у Товаристві від 03 травня 2015 року № 10/75 у голови Товариства ОСОБА_2 було викрадено документи товариства та печатку. Вважає, що це не може бути підставою для відмови, оскільки, на час видачі довідки ОСОБА_2 була дійсним та повноважним головою Товариства з усіма відповідними повноваженнями, мала право видавати та підписувати довідки, так як заяву про викрадення пакета з документами подала до поліції 26 лютого 2016 року, а довідка видана 03 травня 2015 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року замінено позивача у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії, залучивши до участі у справі його правонаступника - малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. 34400, АДРЕСА_1 та направлено справу за підсудністю до Рівненського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання права ОСОБА_3 на завершення приватизації земельної ділянки закрито.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області від 06 жовтня 2016 року про відмову ОСОБА_5 у проведенні державної реєстрації земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Зобов'язано Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області провести державну реєстрацію земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області за ОСОБА_3.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у спірних правовідносинах відповідач не мав права відмовляти позивачу в проведенні державної реєстрації земельної ділянки, оскільки відсутня підстава для такої відмови.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Садово-городнє товариство «Пролісок» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що згідно наявних у товаристві списків членів, вищевказана ділянка закріплена за ОСОБА_2, як членом СГТ «Пролісок», і саме ОСОБА_2 користується нею на даний час. Наданим суду першої інстанції в якості доказу, рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року в цивільній справі № 565/1313/16-ц встановлено, що ОСОБА_5 не був членом СГТ «Пролісок» та користувачем земельної ділянки № 131, а вказана земельна ділянка закріплена за іншою особою. Земельна ділянка, яка є предметом спору в даній справі, знаходиться на землі СГТ «Пролісок», яка перебуває у постійному користуванні СГТ «Пролісок» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, виданого Старорафалівською сільською радою 22 листопада 2001 року. Також, з врахуванням того, що суд першої інстанції допустив правонаступництво спадкоємця позивача у даній справі, то правовідносини, які виникли між сторонами справи не містять жодної ознаки публічно-правового спору, а тому Рівненський окружний адміністративний суд зобов'язаний був закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що згідно заяви ОСОБА_5 від 23 червня 2009 року та протоколу зборів від 21 серпня 2009 року, він є членом садово-городнього товариства «Пролісок» та у його користуванні перебуває земельна ділянка № 131.

Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області також подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що дії щодо державної реєстрації земельної ділянки державний кадастровий реєстратор приймає самостійно, а тому Головне управління не було належним відповідачем стосовно позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови та зобов'язання проведення державної реєстрації земельної ділянки, оскільки вчинення таких дій не належить до його компетенції.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа ОСОБА_2 щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідачі та третя особа Садово-городнє товариство «Пролісок» явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 згідно заяви від 29 вересня 2016 року звернувся до Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненській області щодо державної реєстрації земельної ділянки площею 0,1090 га, яка розташована на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області для індивідуального садівництва.

06 жовтня 2016 року листом №31-1703-0 7-2129/2-16 Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненській області повідомило ОСОБА_5 про прийняття рішення від 06 жовтня 2016 року № РВ016(а.с.9) про відмову у проведенні державної реєстрації земельної ділянки(а.с.8) у зв'язку із невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу. У листі додатково вказано, що відмова мотивована тим, що до управління 05 серпня 2016 року надійшло звернення голови СГТ "Пролісок" Дулько К.С., яким повідомлено Управління про те, що згідно облікових даних товариства землекористувачем земельної ділянки під № 131 є ОСОБА_2, а не заявник. Також, 16 серпня 2012 року до Управління надійшло ще одне звернення голови СГТ "Пролісок" Дулько К.С. щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі лише за зверненням громадян-членів СГТ "Пролісок". В зв'язку з викладеним та тим, що Кузнецовським відділом поліції розглядається колективна заява членів СГТ "Пролісок" у рамках відкритого кримінального провадження, наявні судові провадження з цього приводу Управлінням було прийнято рішення про відмову у проведенні державної реєстрації спірної земельної ділянки. За результатами поданої позивачем заяви було також складено протокол №ПП-016 проведення перевірки електронного документа(а.с.10).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Однак, на думку колегії суддів помилково не врахував наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…); питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративною справою у розумінні п. 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням, закріпленим у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналізуючи вищенаведені норми права, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

З матеріалів справи слідує, що згідно протоколу зборів від 21 серпня 2009 року позивачу виділено як члену Садово-городнього товариства «Пролісок» земельну ділянку для індивідуального садівництва за № 131, площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області.

Головним управління Держгеокадастру у Рівненській області згідно наказу від 18 березня 2016 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» позивачу було надано дозвіл на розроблення відповідної документації.

Позивач звернувся із заявою до Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області про державну реєстрацію земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Однак отримав рішення про відмову у проведенні державної реєстрації земельної ділянки, яка обгрунтована тим, що право користування земельною ділянкою позивачем не підтверджене.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення щодо відмови в проведенні державної реєстрації земельної ділянки прийняте з порушенням вимог чинного законодавства та порушує його права та законні інтереси.

На думку колегії суддів, наведені у позові аргументи свідчать про те, що позивач звернувся до суду з метою захисту його прав, які перебувають у приватноправовій площині. У спірних правовідносинах позивач обґрунтовує свої вимоги наявністю у нього права користування земельною ділянкою, а отже має приватноправовий інтерес, на захист якого, по суті, направлено звернення до суду.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Колегія суддів вважає, що спірні правовідносини у даній справі мають приватноправовий характер, оскільки фактично позивач звернувся за захистом права на користування земельною ділянкою, тобто вони стосуються цивільного права, а отже, спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки виникає спір про право, який має вирішуватися в порядку цивільного судочинства за правилами ЦПК України.

Крім цього, судом першої інстанції задоволено позовну вимогу щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області провести державну реєстрацію земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області за ОСОБА_3 Однак, з такої вимоги слідує, що вона стосується спору про цивільні права правонаступника ОСОБА_5 - його спадкоємця ОСОБА_3, зокрема, право на користування земельною ділянкою, як успадковане від батька цивільне право та реалізація такого права(визнання відповідного права в порядку спадкування) - права на завершення приватизації.

Таким чином, враховуючи висновок суду першої інстанції про допустимість правонаступництва спадкоємця позивача в даній справі, то правовідносини які виникли між сторонами справи не містять ознак публічно-правового спору, які вказані в КАС України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув даний спір в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, тому оскаржуване рішення слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 238, ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 4 ч. 1 ст. 315, ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Садово-городнього товариства «Пролісок» задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року у справі № 817/154/18 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Повернути Садово-городнього товариства «Пролісок» сплачений судовий збір у розмірі 1920,00 грн (три тисячі вісімсот сорок гривень) згідно платіжного доручення № 63 від 25 квітня 2018 року, який було перераховано на розрахунковий рахунок 1002, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38035726, код банку отримувача 811039, банк отримувача ГУДКСУ у Житомирській області, призначення платежу "судовий збір, 101:24171315".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 06 грудня 2018 року.