Справа № П/811/288/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

07 листопада 2018 року м. Дніпросправа № П/811/288/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 р. (головуючий суддя Кармазіна Т.М., дата складання повного тексту 27.03.2018)

у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та негабаритних транспортних засобів. Просив визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та негабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002679 від 13.12.2017 року.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваний розрахунок прийнято на підставі акту перевірки, який складено з порушенням норм законодавства. Зокрема, посилався на те, що водій транспортного засобу відмовився від підпису акту перевірки, яким зафіксовано перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, про що відповідачем мав би бути складений відповідний акт. Крім того, зазначав про невідповідність товару, який віз водій на його транспортному засобі, товару, про який зазначено у акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуваний розрахунок, а саме замість сої в акті зазначено кукурудзу. Також, посилався на те, що відповідачем невірно визначено розмір плати за проїзд, оскільки розраховано таку плату за частину, яку перевізник мав намір проїхати, а не за пройдену частину маршруту по території України.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що оскаржуваний розрахунок щодо плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002679 від 13.12.2017, прийнятий на підставі та у межах повноважень, оскільки відповідачем встановлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, у зв'язку з чим здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових/великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що розрахунок від 13.12.2017 № 382 є протиправним, оскільки акт складений з порушенням норм законодавства. Так, в п. 6 акту вказано, що на автомобілі перевозилася кукурудза, однак згідно документів, які були надані водієм до перевірки, а саме за товарно-транспортною накладною, перевозилася соя. Відтак, перевищення ваги та вантажу, вказаної в акті, не співпадають за обсягом, який автомобіль та причеп могли розмістити. Згідно з п. 10 акту, водій відмовився від підпису акту, проте дана обставина не відповідає дійсності. Оскільки акт було складено взагалі без водія. Також не складався акт про відмову від підпису у присутності понятих. Зазначає, що оскільки акт складений з порушенням, то і розрахунок №382 не відповідає дійсності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2017 року інспекторами управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, при проведенні рейдової перевірки у пункті габаритно-вагового контролю автомобільної дороги Н-14 "Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв" км 75 + 812, здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF, модель -XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом марки E JANMIL, реєстраційний номер НОМЕР_2, власником є фізична особа-підприємець ОСОБА_1, під час якого встановлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, про що складено відповідну довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0005596 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0002679 (а.с.45-46).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року, Закону України "Про дорожній рух" №3353-ХІІ від 30.06.1993 р., норми Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006, норми Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", норми Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, згідно з пунктами 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567), органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Водночас пунктом 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 (далі - Порядок №879), визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

При цьому в силу абзацу третього пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Державній службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Пунктом 5 цієї постанови зазначено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються. Права та обов'язки центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, передаються відповідним центральним органам виконавчої влади, на які цією постановою покладено функції з реалізації державної політики у відповідній сфері.

З метою виконання вимог пункту 9 цієї постанови, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека). Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 29, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення (№103 від 11.02.2015) передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення; проводить перевірки за додержанням суб'єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення (№103 від 11.02.2015) Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Враховуючи вищенаведені норми, відповідач має повноваження щодо здійснення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт і здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортними засобами та іншими самохідними машинами і механізмами, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Матеріали справи містять копії наказу про затвердження щотижневого графіка проведення рейдових перевірок №1189 від 07.12.2017 р., графіка проведення рейдових перевірок у період з 11.12.2017 по 17.12.2017, направлення на рейдову перевірку №005745 від 11.12.2017, графіка щоденної (цілодобової) роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Кіровоградській області на грудень 2017 року (а.с.50-53).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правомірно спростував посилання позивача на протиправність дій відповідача під час здійснення перевірки транспортного засобу позивача, щодо нескладення акту про відмову водія транспортного засобу від підпису акту перевірки, оскільки, відповідно до п.22 Порядку №879 у разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб'єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

При цьому, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0002679 від 13.12.2017 містить запису про відмову водія транспортного засобу від його підпису (а.с.45).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене, погоджується з позицією суду першої інстанції про спростування посилання позивача на те, що перевірку його транспортного засобу здійснено інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області з порушенням процедури та вважає, що відповідач під час здійснення перевірки діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Частиною 4 даної статті встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Натомість, відповідно до акту перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0002679 від 13.12.2017 за результатами габаритно-вагового контролю автомобіля марки марки DAF, модель -XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом марки E JANMIL, реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є фізична особа-підприємець ОСОБА_1, встановлено перевищення вагових меж: фактичне навантаження становило 48920 кг, замість допустимих 40000 кг (+ - 2 % похибки); на одиничну вісь, замість допустимих 11 т, навантаження становило 14008 кг; на строєну вісь, замість допустимих 22 т, навантаження становило 28000 кг, що також підтверджуються квитанцією зважування від 13.12.2017 (№13645) (а.с.45, 48).

Частинами 1, 2 ст.29 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.3 п.2 Порядку №879, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (далі за текстом - Правила №1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Отже системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновку, про встановлення на законодавчому рівні обмеження на перевезення вантажу, маса якого і розподіл навантаження на осі перевищує величину, визначену технічною характеристикою автомобіля, а також існує заборона на рух транспортних засобів з навантаженням на фактичну масу понад 40 т, з навантаженням на одиночну вісь понад 11, строєну - 22 т разі перевезення вантажів автомобільними дорогами. Таким чином, перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик та не навантажувати автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісь більше ніж, визначено нормативно-правовими актами.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі акту №0002679 від 13.12.2017 відповідачем здійснено розрахунок №382 від 13.12.2017 щодо плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно якого позивачу нараховано плату за проїзд у розмірі 1581,18 євро (а.с.47).

Згідно з п.27 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

При цьому, розмір плати за проїзд визначається у відповідності до п.30 Порядку №879, згідно якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою:

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Згідно п.31 при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Згідно пункту 31-1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Відповідно до п.2 ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні встановлено, до 5 відсотків включно 0,05; від 5 до 10 відсотків включно 0,1; від 10 до 20 відсотків включно 0,27; понад 20 відсотків за кожні наступні 5 відсотків 0,15.

Згідно розрахунку №382 від 13.12.2017 щодо плати за проїзд, перевищення допустимого навантаження на загальну масу автомобіля становило 48920 кг, замість допустимих 40000 кг, розмір плати за проїзд 0,2 євро; на одиничну вісь становило 14080 кг, замість допустимих 11 т, розмір плати за проїзд 0,42 євро; на строєну вісь становило 28000 кг, замість 22 т, розмір плати - 0,84 євро, відстань - 361 км. (а.с.47).

Водночас, суд першої інстанції встановив, що місцем навантаження транспортного засобу, є м.Глобино Полтавської області, а містом розвантаження є м.Миколаїв, що також підтверджується товарно-транспортною накладною (а.с.13).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції правильно спростовані посилання позивача на невідповідність товару, який віз водій на його транспортному засобі, товару, про який зазначено у акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуваний розрахунок, оскільки позивачем не надано суду доказів можливого недопущення перевищення допустимого навантаження на загальну масу автомобіля у разі перевезення ним не кукурудзи, а сої. Крім того, зазначена обставина не може бути підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та обов'язку по внесенню плати за таке перевищення.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в розрахунку №382 від 13.12.2017 вбачається, що при розрахунку відстані відповідачем враховано відстань, яку перевізник мав намір проїхати.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень щодо посилань позивача на помилкове визначення відповідачем відстані (у підтвердження іншої відстані, ніж встановлено актом та розрахунком); не містять будь-яких документальних доказів (шляхових листів тощо) стосовно фактично пройденої відстані; не містять доказів того, що транспортний засіб, після встановлення перевищення допустимого навантаження на загальну масу автомобіля, не здійснював подальший рух, або здійснив перевантаження тощо.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність врахування відповідачем відстані, яку перевізник мав намір проїхати при розрахунку плати за рух без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про правильність розрахунку №382 від 13.12.2017 щодо суми плати за проїзд (0,2+0,42+0,84)х361х3=1581,18 євро (а.с.47).

Виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача не були порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 241-245, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку, встановленому ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 09.11.2018.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова