Справа № 805/2940/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2018 року справа №805/2940/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у справі № 805/2940/18-а (головуючий І інстанції Толстолуцька М.М., повний текст складений 18.07.2018 року у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (далі УПСЗН Бахмутської міської ради) в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення від 8 грудня 2017 року № 08-4999 щодо відмови у видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого»;

- зобов`язати розглянути заяву про надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та прийняти відповідне рішення згідно Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деякім категоріям осіб (а.с. 4-7).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення УПСЗН Бахмутської міської ради, оформлене листом від 8 грудня 2017 року № 08-4999 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

- зобов`язано УПСЗН Бахмутської міської ради встановити ОСОБА_1 статус члена померлого інваліда війни, відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати відповідне посвідчення (а.с. 48-51).

Відповідач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 54-56).

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відсутні підстави для надання позивачеві статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені наступні обставини.

Згідно свідоцтва про одруження, виданого 21 квітня 1999 року серія НОМЕР_1 між позивачем та ОСОБА_2 укладено шлюб 10.06.1992 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 10 червня 1992 року зроблено запис № 274 (а.с. 8).

Відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 26 червня 2017 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців підтверджено причинно-наслідковий зв`язок захворювання колишнього військовослужбовця-померлого чоловіка позивача ОСОБА_2 , яке призвело до смерті з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 11).

23 листопада 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання їй посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни. До зазначеної заяви позивачем було долучено копії посвідчення інваліда війни 2 групи № НОМЕР_3 , експертного висновку № 9081/78-3, свідоцтва про одруження № НОМЕР_4 , листа роз`яснення Мінсоцполітики від 01.03.2016 року (а.с. 12).

Листом УПСЗН Бахмутської міської ради від 8 грудня 2017 року № 08/4999 ОСОБА_1 роз`яснено, що згідно роз`яснень Міністерства соціальної політики від 01.03.2016 року № 2936/0114-16/172 «соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також повідомлено, що 21.11.2017 року її особиста заява та документи на встановлення статусу дружини померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, та видачі відповідного посвідчення направлені управлінням до Департаменту соціального захисту Донецької облдержадміністрації (а.с. 19).

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 було видано посвідчення № НОМЕР_5 дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії І, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою. Згідно зазначеного посвідчення позивач має право на пільги і компенсації, передбачені статтями п. 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23, 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 8).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи та не є спірними.

Спірним у справі є наявність правових підстав для надання позивачеві статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з наданням відповідного посвідчення.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно статті 4 Закону № 3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За приписами статті 7 Закону № 3551 до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни, відповідно до положень зазначеної статті також належать інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

З огляду на зазначені правові норми обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Матеріалами справи встановлено та не є спірним між сторонами, що померлий чоловік позивача ОСОБА_2 мав статус інваліда війни другої групи та на нього поширювалась дія Закону № 3551.

Зазначене підтверджується наступними документами:

- посвідченням інваліда 2 групи для ветеранів війни, інвалідів війни № НОМЕР_3 , видане ОСОБА_2 22 листопада 2010 року;

- посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1 серії НОМЕР_6 , видане ОСОБА_2 25.11.2010 року;

- довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 159818, якою підтверджено встановлення інвалідності внаслідок виконання військового обов`язку по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- записом військового квитка ОСОБА_2 серії НОМЕР_7 ;

- випискою з центрального архіву Міністерства оборони України про участь Гончарова в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при військовій частині НОМЕР_8 .

Як встановлено раніше, смерть (захворювання, що спричинило смерть) ОСОБА_2 , пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено відповідним висновком з протоколу засідання Військово-лікарської комісії.

Таким чином, померлий чоловік позивача мав пільги для інвалідів Вітчизняної війни і помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належить до інвалідів війни, а згідно статті 4 Закону № 3551 до ветеранів війни.

Статтею 10 Закону № 3551 визначені особи, на яких поширюється чинність цього Закону, зокрема, такими є сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травням 1994 року № 302 особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Положеннями абзацу 2 пункту 7 зазначеного Положення встановлено, що, зокрема, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач, як дружина померлого ОСОБА_2 , який належить до ветеранів війни, є особою, на яку в порядку статті 10 Закону № 3551 поширюється його чинність. Отже, позивач має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Судом на підставі наданих матеріалів пенсійної справи позивача встановлено, що для встановлення позивачеві статусу члена сім`ї загиблого та надання відповідного посвідчення наявні всі підстави, виконані всі умови, визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин, враховуючи положення частини другої статті 9 КАС України та статтю 13 Конвенції суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог та обрання іншого способу захисту, який є необхідним для відновлення порушеного права позивача, шляхом зобов`язання відповідача встановити позивачеві статус члена сім`ї загиблого інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Суд апеляційної інстанції на підставі вищезазначеного також не приймає посилання відповідача, що задоволення позовних вимог позивача є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та зазначає про наступне.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З аналізу норм статей 5, 245 КАС України також вбачається, що захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

Верховним Судом при розгляді справи № 823/795/17 в постанові від 22.03.2018 року зроблено правовий висновок, згідно якого якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у справі № 805/2940/18-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 5 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Е.Г. Казначеєв