Справа № 821/3599/15-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 р.м. ОдесаСправа № 821/3599/15-а

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 січня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Національного банку України, ПАТ «Дельта Банк» про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, просила визнати неправомірним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору від 17.02.2015 року №007-21061-170215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний», укладеного з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_3, яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_3 згідно договору від 17.02.2015 року №007-21061-170215 банківського вкладу (депозит) «Лояльний» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є вкладником грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту), укладеним з ПАТ «Дельта Банк». На підставі постанови Правління Національного банку України ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, відкликано банківську ліцензію, розпочато процедуру ліквідації банківської установи з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами. Проте в порушення чинного законодавства, що регулює порядок гарантування вкладів фізичних осіб, позивача не включено до реєстру осіб, які мають право на гарантовані суми за вкладом, у зв'язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 січня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США №007-21061-170215 від 17.02.2015 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3. Визнав протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо не включення ОСОБА_3 у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США №007-21061-170215 від 17.02.2015 року. Зобов'язав уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно вкладника ОСОБА_3, якій необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального і процесуального права, неповному з'ясуванні обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, звітами про надсилання судових викликів засобами електронного зв'язку, однак в судове засідання вони не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір №007-21061-170215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США (а.с. 11), предметом якого є розміщення вкладу в сумі 6500 доларів США на строк до 19.03.2015 року із виплатою відсотків.

Відповідно до п. 1.8 Договору зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного (депозитного) рахунку, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладання цього договору.

Згідно платіжного доручення, оформленого ПАТ «Дельта Банк», від 17.02.2015 року №45977709 (а.с. 12), на рахунок позивача перераховані кошти в сумі 6500 доларів США.

Суд встановив, що вказані кошти перераховані безготівковим розрахунком з рахунку НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4.

Постановою правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 прийнято рішення про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. з 03.03.2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 року №181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року. На цей же строк призначено Кадирова В.В. уповноваженою особою Фонду та делеговано повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк».

Постановою правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 відкликано банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Дельта Банк».

За наслідками засідання комісії перевірки правочинів за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», оформленого протоколом від 15.09.2015 року, та відповідно до наказу відповідача від 16.09.2015 року №813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу, за якими здійснено перерахування коштів на вклади як третім особам, так і власникам депозитних рахунків з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI.

12.06.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича із заявою про повідомлення причин не виплати у установленому порядку гарантованої сими за вкладом.

23.09.2015 року позивачу направлено повідомлення №8821/2239 про нікчемність вищенаведеного договору банківського вкладу.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично підставою для визнання нікчемним правочину стало виявлення уповноваженою особою фактів, що свідчать про взяття банківської установою на себе зобов'язань, виконати які він очевидно неспроможний, а також фактів погіршення фінансового становища банку у зв'язку із укладення договору про відкриття банківського рахунку з позивачем.

Разом з цим, у повідомленні зазначено, що перерахування коштів здійснювалось у безготівковій формі з рахунку іншого клієнта банку, що свідчить про те, що вказаний клієнт банку мав на меті отримати кошти не від банку та не за його рахунок, а від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а отже вказаний правочин спрямований на незаконне заволодіння такими коштами.

Не погоджуючись із висновками про нікчемність договору про відкриття банківського вкладу, посилаючись на їх необґрунтованість і безпідставність, а також протиправну бездіяльність відповідача у вчиненні дій щодо відшкодування коштів за вкладом, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про не підтвердження відповідачем належними доказами підстав для визнання нікчемним договору, укладеного між позивачем та банківською установою.

Суд першої інстанції зазначив, що, оскільки на день зарахування коштів на рахунок позивача посадові особи банку зберігали свої повноваження, укладення договору про відкриття банківського рахунку не суперечить чинному законодавству, не свідчить про його сумнівність і про надання переваг окремим вкладникам у зв'язку з укладенням цього договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладом, із його зобов'язанням направити певні відомості стосовно позивача як особі, яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Приписами ч. 4 вказаної статті Закону визначено, що Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом року до дня прийняття такого рішення); розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - один рік до дня прийняття такого рішення); розміщені на вклад власником істотної участі банку; за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку; за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; за вкладами у філіях іноземних банків; за вкладами у банківських металах; розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 27 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 37 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертається до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Також, відповідно до ст. 38 вказаного Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що відшкодування коштів триває з моменту прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і завершується в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

При цьому, під час дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку Уповноважена особа Фонду вживає заходів щодо: 1) перевірки правочинів, укладених банком; 2) формування переліку вкладників, яким кошти підлягають відшкодуванню; 3) формування переліку вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом; 4) повідомлення правоохоронних органів у випадку виявлення протиправних дій відносно банку, тощо, а Фонд на підставі складеного Уповноваженою особою переліку складає і затверджує Загальний реєстр вкладників.

Разом з цим, Закон України від 23.02.2012 року №4452-VI містить імперативну норму, яка в обов'язковому порядку зобов'язує уповноважену особу Фонду забезпечити перевірку правочинів (договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (договорів), що є нікчемними.

Як вбачається із матеріалів справи, позивача як вкладника за договором банківського вкладу не включено до переліку вкладників у зв'язку із визнанням нікчемним договору банківського рахунку на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, за правилами ч. 2 ст. 38 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно із п. 7 ч. 3 вказаної статті Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, у разі, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Водночас, відповідачем не наведено, а судом першої інстанції не встановлено підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта банк». Відповідачем також не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Застосовуючи ч. 3 ст. 38 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI Фонд або його уповноважена особа, зобов'язані дотримуватися положень частини другої статті 19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. 38 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI відповідач, фактично, позбавлений дискреційних повноважень, під якими слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Крім того, відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції «Дельта банк» щодо зарахування суми коштів на депозитний рахунок, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував у чому така перевага полягала.

Разом з цим, системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15. Також постановами Верховного Суду від 10 травня 2018 році у справі №826/20429/14, від 21 червня 2018 року у справі № 802/4016 та від 21 червня 2018 року у справі №821/3601/15-а відмовлено у задоволенні заяви Уповноваженої особи Фонду про перегляд рішень суду касаційної інстанції 2016 та 2017 року, якими було задоволено позови фізичних осіб у відносинах, що є аналогічними до відносин у справі №804/6992/15.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договір банківського вкладу між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» нікчемним та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до даного договору, так само як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом №4452-VI для не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду.

Суд виходить з того, що забезпечення відшкодування фізичним особам банківських вкладів, зокрема, шляхом задоволення позову про визнання бездіяльності уповноваженою особою Фонду протиправною та зобов'язання її вчинити певні дії дозволяє досягнути мети системи гарантування вкладів фізичних осіб, а саме: захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 січня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06.12.2018 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль