Справа № 825/2312/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2312/18 Суддя першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без виклику сторін) рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області) про визнання протиправними дій щодо перерахунку пенсії з 01.01.2016 року у розмірі 70% грошового забезпечення та зобов'язання здійснити перерахунок та подальшу виплату пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до ст. ст. 13, 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 01.01.2016 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 року позов задоволено частково - визнано протиправними дії ГУ ПФ в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_3 з 01.01.2016 року у розмірі 70% грошового забезпечення та зобов'язано Відповідача провести Позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до статей 13, 43, 63 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 01.01.2016 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, набуте особою прав не може бути скасоване чи звужене шляхом внесення змін до законодавства, у зв'язку з чим зміна Відповідачем відсотку раніше призначеної пенсії у бік зменшення не допускається. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зауважив, що судом не може захищатися право особи на майбутнє.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому стверджує про неврахування судом першої інстанції положень ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими на момент здійснення Позивачу перерахунку пенсії передбачено, що її максимальний розмір не може перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення. Крім того, наголошує на безпідставності висновків суду щодо необхідності зобов'язання ГУ ПФ в Чернігівській області подати звіт про виконання судового рішення з огляду на відсутність підстав вважати, що останнє не буде виконуватися Відповідачем тривалий час.

Після усунення визначених в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 23.10.2018 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2018 року справу прийнято до провадження.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2018 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно Позивачу з 31.12.2005 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 90% грошового забезпечення (а.с. 37-38).

Крім того, матеріали справи свідчать, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про розмір пенсії ГУ ПФ в Чернігівській області листом від 18.05.2018 року №3012/03/В-12 повідомило Позивача, що розмір пенсії останнього після перерахунку 01.01.2016 року складає 70% грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (а.с. 34-35).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 17, 19, 22 Конституції України, ст. ст. 13, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі №686/12623/17, суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність дій Відповідача щодо перерахунку пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення, оскільки положення закону, що регулюють питання призначення пенсії, до спірних правовідносин не застосовуються.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції, яка була чинною на момент призначення пенсії Позивачу, загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності 08.07.2011 року, максимальний розмір пенсії згідно ч. 2 ст. 13 зменшено з 90 процентів на 80.

У подальшому Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності з 01.04.2014 року, внесено зміни до статті 13 Закону, зокрема, у частині другій цифри « 80» замінено цифрами « 70».

Таким чином, з 01.04.2014 року положення ч. 2 ст. 13 Закону щодо призначення військовослужбовцям пенсії від сум їх грошового забезпечення у розмірі не більше 80 відсотків заробітної плати втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до цієї статті Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підстави та порядок перерахунку раніше призначених пенсій регулює стаття 63 Закону, положення якої щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» змін не зазнавали.

Крім того, внесені вищезгаданим Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни до стаття 13 Закону щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії військовослужбовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Таким чином, оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90, а потім 80 і згодом 70 процентів грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 року у справі №686/12623/17.

Враховуючи, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність перерахунку та виплати Позивачу пенсії у редакції статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб», чинної станом на дату призначення пенсії.

Крім того, судовою колегією враховується, що Верховний Суд у рішенні від 15.02.2018 року у зразковій справі № 820/6514/17, яке набрало законної сили 17.03.2018 року, зазначив, що право позивача щодо перерахунку пенсії з 01.01.2016 року є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком у силу вимог ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У зв'язку з чим судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог саме починаючи з 01.01.2016 року.

Посилання Апелянта на безпідставність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення колегія суддів вважає помилковим з огляду на те що, в силу положень ч. 1 ст. 382 КАС України, це є дискреційним правом суду, який у межах даного спору зазначив, що у даному випадку встановлення судового нагляду найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належності правової процедури з метою ефективного захисту порушених прав особи.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 05» грудня 2018 року.