Справа № 344/16685/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2239/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Рибачука А.І.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2018 року (суддя - Татарінова О.А., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 14.12.2017 звернулася до суду з позовом до адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про скасування постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2017 №14/912 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. за порушення частини 2 статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що факт реалізації пива неповнолітній особі не підтверджено жодними доказами, що свідчить про невідповідність висновків адміністративної комісії фактичним обставинам справи.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2018 року у справі №344/16685/17 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06.11.2017 серії МВ №153, складеного головним інспектором відділу охорони п/п КП «Муніципальна варта», 06.11.2017 року о 21 год. 44 хв. ОСОБА_1, перебуваючи на своєму робочому місці в магазині «Світ» по вул. Гординського, 2/2 в м. Івано-Франківськ, продала неповнолітній особі пиво «SETH RILEY`S GARAGE» без видачі фіскального чеку, чим вчинила правопорушення передбачене частиною 2 статті 156 КУпАП.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітетові Івано-Франківської міської ради по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2017 №14/912 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. в дохід міського бюджету м. Івано-Франківська.

Позивач не погоджуючись із оскарженою постановою, вважаючи її такою, що підлягає скасуванню, звернулася з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КУпАП повністю доведена. Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення судом не здобуто, а ті обставини, на які посилається позивач, наведені останнім з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та є правильними з таких міркувань.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частиною 1 статті 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1 - 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частинами першою та другою статті 152-1, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, статтями 156-1, 156-2, 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 186-1, 189, 189-1,196, 212-1 цього Кодексу.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 256 КУпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу (стаття 254).

За приписами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон №481/95-ВР).

Статтею 15-3 Закону №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Згідно з частиною 4 статті 15-3 цього ж Закону продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку щодо запровадження в імперативній формі заборони на продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років. Слід зазначити, що незважаючи на те, що Закон №481/95-ВР прямо не зобов'язує перевіряти вік кожної особи, яка купує алкогольні напої або тютюнові вироби, наявність у статті 15-3 цього Закону категоричної заборони їх продажу неповнолітній особі зумовлює дотримання належного рівня обачності суб'єктів господарювання, який би унеможливлював порушення вказаної заборони. Отже, відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності.

За порушення норм №481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 156 КУпАП порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), - тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Матеріалами справи встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови стала наявність адміністративних матеріалів, оформлених працівниками відділу охорони п/п КП «Муніципальна варта». Наявність даних у постанові адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та доданих до неї матеріалів у повній мірі надавали юридичну можливість відповідачу визначитися зі складом цього правопорушення стосовно особи, відносно якої встановлений факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КУпАП.

Здійснивши детальний аналіз матеріалів справи, суд апеляційної інстанції вважає, що факт продажу слабоалкогольного напою (пива «GARAGE») неповнолітній особі в магазині «Світ», що розташований за адресою вул. Гординського, 2/2 в м. Івано-Франківськ, у якому здійснює підприємницьку діяльність позивач, є встановленим та підтверджений належними доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення від 06.11.2017 серії МВ №153, фототаблицею до справи про адміністративне правопорушення №151, поясненнями неповнолітньої ОСОБА_2,поясненнями свідка ОСОБА_3

Не може слугувати беззаперечним доказом недоведеності факту продажу пива («GARAGE») неповнолітньому 06.11.2017 у магазині «Світ», що розташований за адресою вул. Гординського, 2/2 в м. Івано-Франківськ той факт, що відсутній розрахунковий документ, який б засвідчив, що такий продаж дійсно відбувся. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що обов'язком продавця є видача споживачеві розрахункового документу встановленої форми, який засвідчує факт купівлі товару із відповідною позначкою про дату здійснення такої операції, однак недотримання цієї вимоги та відсутність цього розрахункового документу не є однозначним підтвердженням непроведення відповідної касової операції із продажу товару, а навпаки може свідчити про інші обставини, такі як недотримання суб'єктом господарювання положень статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за що статті 17 вказаного Закону передбачена відповідальність, або про намір уникнути відповідальності за реалізацію алкогольних/слабоалкогольних напоїв тощо.

Враховуючи те, що на момент притягнення до адміністративної відповідальності позивач займалася роботою з продажу товару в магазині «Світ» та здійснила продаж неповнолітній особі пива «GARAGE», суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем постанову прийнято обґрунтовано, в межах наданих законом повноважень, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Щодо посилань позивача на наявність провокації з боку працівників поліції, що відповідно спричинило порушення прав такого, з посиланням на практику ЄСПЛ, то суд апеляційної інстанції відзначає, що за прийнятою практикою ЄСПЛ визнає, що якщо поліція «приєдналася» до злочинної діяльності, а не ініціювала її, то дії поліції, таким чином, можна охарактеризувати як таємну роботу, але не як провокацію, яка порушувала б п.1 ст.6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Така модель боротьби була законно прийнята і застосована. (Рішення у справі «Мілінііне проти Литви»).

Тому, враховуючи той факт, що в даному випадку судом не встановлено факту ініціювання працівниками муніципальної варти купівлі неповнолітнім алкогольного напою у приміщенні магазину, де здійснює продаж позивач, а навпаки, встановлено факт належного виконання працівниками муніципальної варти своїх безпосередніх функцій, то суд вважає, що в даному випадку порушення п.1 ст.6 Конвенції відсутні. Доказів умисної протиправності дій з боку працівників муніципальної вартипозивачем не надано, а судом не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.272, 286, 308, 310, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 06 грудня 2018 року.