Справа № 821/974/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/974/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання поновити виплату пенсій шляхом її нового призначення,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати неправомірним рішення про відмову у поновленні пенсії, викладене в відмові відповідача № 385/С-1 від 22 листопада 2017 року та зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (далі ГУПФУ) провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з приведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог, на ряду з іншим, зазначалось, що відповідачем необґрунтовано, протиправно та незаконно відмовлено у поновленні виплати пенсії, припинення якої пов'язано з виїздом за кордон. Крім того, позивач зазначає, що рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року положення пункту 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому право громадян України, які постійно проживають за кордоном відновлено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року позовні вимоги було задоволено частково. Суд зобов'язав ГУПФУ поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 07 жовтня 2009 року та провести її перерахунок відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з проведенням індексації та компенсації втрати її частини. В іншій частині в задоволенні позову було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ГУПФУ подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що 28 вересня 2017 року представник ОСОБА_2, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області її особисту заяву про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.

Заява була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом від 28 вересня 2017 року на супровідному листі.

У зв'язку з довготривалою відсутністю відповіді щодо поновлення або відмови у поновленні пенсії, 01 листопада 2017 року представники позивача звернулися до УПФУ з заявою про надання відповіді на особисте звернення. 27 листопада 2017 року було отримано відмову відповідача № 385/С-1 від 22 листопада 2017 року, якою відмовлено у поновленні пенсії.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу неправомірно було відмовлено у поновленні пенсії, оскільки Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" після набрання чинності рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року не передбачено таких підстав для відмови у поновленні пенсії, як проживання за кордоном в Ізраїлі та відсутність міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції по суті правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», водночас щодо початкової дати проведення виплати пенсії зазначає таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що безумовно позивач як громадянин України має право на виплату призначеної їй пенсії, проте не погоджується з визначенням дати її відновлення.

Колегія суддів звертає увагу, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону . З цього часу відповідач був зобов'язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте, наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов'язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Згідно з частиною 2 статті 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Колегія суддів вказує, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення статті 99, 100 КАС України. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду від 20 лютого 2018 у справі № 757/12134/14-а та від 30 січня 2018 року у справі № 408/2861/17-а.

За інформацією сайту Укрпошти (відстеження відправлень), позовна заява направлена до суду 17 травня 2018 року, що також підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті та описі, тому з урахуванням шестимісячного строку звернення до суду та дати звернення до відповідача із заявою про відновлення порушеного права (28 вересня 2017 року), колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню з 17 листопада 2017 року, а вимоги за період з 07 жовтня 2009 по 16 листопада 2017 року слід залишити без розгляду.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 липня 2018 року№537/52/17.

Доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід задовольнити частково, а частина позовних вимог повинна бути залишена без розгляду.

Відповідно до частин 1 та 6 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи, що судом апеляційної інстанції було ухвалено нове судове рішення не на користь ГУПФУ, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - ГУПФУ, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн. (за квитанцією №0.0..1 від 17 травня 2018 року (т.1 а.с.3).

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - задовольнити частково, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року - скасувати. Прийняти по справі постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання поновити виплату пенсій шляхом її нового призначення - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 17 листопада 2017 року та провести її перерахунок відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з проведенням індексації та компенсації втрати її частини.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобов'язання поновити виплату пенсій шляхом її нового призначення за період з 07 жовтня 2009 по 16 листопада 2017 року - залишити без розгляду.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, місто Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири),80 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Потапчук В.О. Семенюк Г.В.