Справа № 826/7275/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7275/18 Суддя першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, треті особи - Первинна профспілкова організація Одеського державного аграрного університету, ОСОБА_1, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - Відповідач, МОН України), треті особи - Первинна профспілкова організація Одеського державного аграрного університету (далі - Третя особа-1, Профспілкова організація), ОСОБА_1 (далі - Третя особа-2, ОСОБА_1), про :

- визнання протиправними дій МОН України, а саме листа за підписом державного секретаря від 14.04.2018 року №1/11-4027 про включення до числа претендентів на посаду ректора Одеського державного аграрного університету доктора ветеринарних наук, доцента ОСОБА_1;

- визнання недійсними результатів виборів ректора Одеського державного аграрного університету, проведені відповідно до наказу МОН України від 24.01.2018 року №26-к «Про оголошення конкурсу на заміщення посад керівників закладів вищої освіти», що відбулись 26.04.2018 року та результати яких оформлено протоколом №11 виборчої комісії з виборів ректора Одеського державного аграрного університету.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2018 року відкрито провадження у даній справі.

Крім того, у вересні 2018 року ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив заборонити МОН України, його представникам, тощо, вчиняти дії щодо призначення ОСОБА_1 на посаду ректора Одеського державного аграрного університету, у тому числі заборонити укладати контракт з ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у даній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи, зокрема, даними кримінального провадження, підтверджуються доводи заявника щодо суперечності наявності у ОСОБА_1 стажу наукової роботи. З огляду на відсутність у формі контракту, який укладається з ректором Одеського державного аграрного університету, не передбачає його розірвання з підстав порушення ч. 2 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», існують переконливі підстави для вжиття заходів забезпечення позову та даному етапі розгляду справи.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Третя особа-2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що за наслідками розгляду поданої за аналогічних обставин заяви про забезпечення позову у травні 2018 року судом першої інстанції було постановлено ухвалу про відмову у забезпеченні позову. Крім того, наголошує, що відповідною ухвалою фактично задоволено позовні вимоги по суті без розгляду справи. Підкреслює, що ризики, які б вказували на необхідність забезпечення позову та неможливість виконання судового рішення, відсутні, адже, по-перше, кримінальне провадження, на які посилається суд, закрито, по-друге, зміст контракту, який укладається з ректором Одеського державного аграрного університету, свідчить про наявність підстав для його розірвання у випадку порушення, зокрема, ч. 2 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту». Поряд з іншим, звертає увагу на відсутності повноважень в адміністративного суду забезпечувати кримінальне провадження.

Після усунення визначених в ухвалі від 29.10.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.12.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що заходи забезпечення позову були застосовані судом правомірно, оскільки призначення на посаду ректора Одеського державного аграрного університету ОСОБА_1 та укладення з ним контракту унеможливить відновлення порушених прав Позивача з огляду на відсутність такої підстави для розірвання контракту як невідповідність особи вимогам Закону України «Про вищу освіту». Зазначає, що наявність такої заборони не порушує права ОСОБА_1, адже останній має постійне місце роботи на даний час.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи подано не було.

Крім того, на адресу суду 30.11.2018 року представником ОСОБА_1 подано заяву про повернення апеляційної скарги відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 303 КАС України.

У судовому засіданні Апелянта та його представник підтримали вимоги заяви, а також доводи апеляційної скарги.

Представник Позивача, покладаючись на розсуд суду щодо вирішення поданої заяви, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 року відмовлено у задоволенні поданої ОСОБА_1 заяви з огляду на те, за правилами ч. ч. 3, 4 ст. 303 КАС України повернення апеляційної скарги у зв'язку з її відкликанням можливе у випадку, якщо відповідна заява подана до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Водночас, як було зазначено вище, апеляційне провадження у даній справі було відкрито 08.11.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, що підставами для необхідності її задоволення, з якими погодився суд першої інстанції, вказано те, що, по-перше, у випадку призначення на посаду ректора Одеського державного аграрного університету ОСОБА_1 до розгляду і вирішення даної справи виконання рішення у ній буде неможливим з огляду на відсутність правового механізму звільнення такого ректора з посади та проведення нового конкурсу, по-друге, факт відсутності у ОСОБА_1 необхідного наукового стажу є предметом розслідування у кримінальному провадженні №0000972 від 28.04.2018 року.

Надаючи оцінку таким висновкам суду першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що зміст положень ч. ч. 1, 2 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» дає підстави для висновку, що останнім визначені вимоги до кандидатів на посаду керівника закладу вищої освіти, а також встановлено перелік осіб, які не можуть бути обрані чи призначені на вказану посаду (у тому числі виконувачем обов'язків). Тобто, невідповідність кандидата будь-яким з наведених у ч. 1 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» вимог або наявність в останнього хоча б однієї з ознак, передбачених у ч. 2 ст. 42 згаданого Закону, дає підстави стверджувати про неможливість перебування такої особи на посаді керівника закладу вищої освіти.

За таких обставин судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що сама по собі відсутність нормативно регламентованого механізму розірвання контракту з особою, щодо якої у подальшому буде виявлено її невідповідність вимогам ч. 1 ст. 42 або наявність у неї ознак, передбачених ч. 2 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», унеможливить виконання судового рішення у справі про визнання недійсними результатів виборів ректора університету.

Наведеним, поряд з іншим спростовується й посилання Окружного адміністративного суду міста Києва на матеріали кримінального провадження №0000972 від 28.04.2018 року, у межах якого, як зазначив суд, встановлюються обставини роботи ОСОБА_1 за сумісництвом у Донецькому державному університеті управління.

Крім того, на думку судової колегії, Окружний адміністративний суд міста Києва залишив поза увагою, що тривала заборона МОН України та його представникам вчиняти дії щодо призначення ОСОБА_1 на посаду ректора Одеського державного аграрного університету та укладення контракту з останнім без очевидно наявних на те підстав матиме своїм наслідком невиправдане обмеження у реалізації особою її власних трудових прав.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Таким чином, враховуючи що, як вірно підкреслено Апелянтом, Позивачем належним чином не обґрунтовано та не доведено, що до ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_2, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення суду, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас, доводи ОСОБА_1 щодо зловживання ОСОБА_2 правом на подання заяви про забезпечення позову судова колегія оцінює критично з огляду на те, що положеннями КАС України не передбачено заборони на подання більше однієї заяви про забезпечення позову.

Крім того, помилковим є посилання Апелянта наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з огляду на закриття 12.09.2018 року кримінального провадження №0000972 від 28.04.2018 року, оскільки відповідні обставини настали після постановлення оскаржуваної ухвали. Натомість, за умови, якщо особа вважає вказані обставини істотними та такими, що впливають за вжиті заходи забезпечення позову, вона не позбавлена права на звернення до суду із заявою (клопотанням) про їх скасування або зміну одного заходу на інший у порядку, передбаченому ст. ст. 155, 157 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України у згаданій редакції визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки при постановлення оскаржуваної ухвали не врахував відсутність зазначення Позивачем належного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та наслідків таких заходів для заінтересованих осіб.

Керуючись ст. ст. 150-151, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року - скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 05» грудня 2018 року.