Справа № 0640/3863/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3863/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

06 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Юніверсал." до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання повернути 137757,77 грн,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Юніверсал." звернулось до суду з адміністративним позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якому просило визнати протиправною бездіяльність управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо неповернення 137 757,77 грн. незаконно стягнутого виконавчого збору та зобов'язати відповідача повернути 137 757,77 грн. виконавчого збору.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області Михальовою Оленою Василівною 30 січня 2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника збір/винагороду приватного виконавця у розмірі 137 757,77 грн. (а.с.11).

Згідно з випискою з особового рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Юніверсал." 21 лютого 2018 року на рахунок ГТУЮ в Житомирській області перераховано 147 178,63 грн. (а.с.12-13).

Постановою державного виконавця Сладь Т.П. 26 лютого 2018 року закінчено виконавче провадження, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.15).

Не погоджуючись з діями державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, позивач звернувся зі скаргою до господарського суду Житомирської області.

Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року вказану скаргу задоволено частково, визнано незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у виконавчому провадженні № 55653031 щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Юніверсал" 137757,77 грн. виконавчого збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04 липня 2018 року вказану ухвалу господарського суду Житомирської області залишено без змін (а.с.16-24).

З метою повернення вказаних коштів товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Юніверсал." 05 липня 2018 року звернулось до відповідача з заявою про перерахунок незаконно стягнутого виконавчого збору (а.с.25).

Листом від 03 серпня 2018 року № Н870/10269 представника позивача повідомлено, що заява про повернення стягнутого виконавчого збору у розмірі 137757,77 грн. залишена без розгляду, але інформація прийнята до відома. В обґрунтування зазначено, що ухвалою господарського суду Житомирської області в задоволенні скарги в частині повернення позивачу стягнутого виконавчого збору відмовлено (а.с.66).

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов виходив з того, що право на повернення виконавчого збору за вказаними правовідносинами є встановленим фактом і підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Згідно з статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з статтею 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Враховуючи вищенаведені норми, колегія суддів дійшла висновку, що мета виконавчого провадження полягає в примусову виконанні рішень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства в справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" передбачено, що виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк встановлений для його самостійного виконання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про закінчення виконавчого провадження виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувана.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувану за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-ХІУ витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що для стягнення виконавчого збору з боржника державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, а не тільки винести постанову про відкриття виконавчого провадження. Дії виконавця у вигляді (відкриття постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення запитів, винесення постанови про арешт майна боржника) не призвели до фактичного стягнення коштів за виконавчим документом.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-785цс15 та Верховного Суду у справі № 910/1587/13.

Колегією суддів встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження № 55653031, з примусового виконання наказу № 906/5515/17 від 18 грудня 2017 року, виданого Господарським судом Житомирської області, про стягнення заборгованості з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс" в сумі 1377577 грн. 71 коп.

Також встановлено, що ухвалою господарського суду Житомирської області у справі № 906/515/17 від 18 квітня 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу позивача, визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Юніверсал." виконавчого збору в сумі 137757 грн. 77 коп.

В задоволенні решти вимог скарги, а саме в частині повернення позивачу стягнутого виконавчого збору відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04 липня 2018 року ухвалу господарського суду Житомирської області у справі № 906/515/17 від 18 квітня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задоволено. Постанову Рівненького апеляційного господарського суду від 04 липня 2018 року та ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року у справі № 906/515/17 скасовано, а провадження у справі закрито.

З матеріалів справи вбачається, що на момент відкриття виконавчого провадження позивачем у добровільному порядку рішення не було виконано.

Факт початку процедури примусового виконання рішення - відкриття виконавчого провадження, встановлення строку для добровільного виконання рішення тощо, є достатньою підставою для подальшого стягнення з боржника виконавчого збору.

Виходячи з того, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов'язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру, то у виконавчої служби були наявні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.

Позивачем, крім рішень господарського суду, не надано доказів, що виконавчі дії не вчинялись з метою стягнення боргу.

При цьому, суд першої інстанції такі докази не досліджував також.

Крім того, ні позивач, ні суд першої інстанції не навели законодавчого обґрунтування обраного позивачем порядку повернення коштів, які, на думку позивача, помилково перераховані до бюджету.

Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена відповідно до частини 4 статті 272 КАС України.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.