Справа № 1440/1634/18
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 грудня 2018 року

Київ

справа №1440/1634/18

адміністративне провадження №К/9901/67031/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів - Данилевич Н.А., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову П'ятого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2018

у справі № 1440/1634/18

за позовом ОСОБА_2

до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_2 звернувся із адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив суд визнати протиправною відмову щодо надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ, зобов'язати Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України визнати позивача ветераном внутрішніх справ України на підставі частини третьої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та видати посвідчення і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 у справі № 1440/1634/18 позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності задоволено. Визнано протиправною відмову Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо надання ОСОБА_2 статусу ветерана органів внутрішніх справ. Зобов'язано Департамент персоналу, організації, освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України визнати ОСОБА_2 ветераном внутрішніх справ України на підставі частини третьої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», видати посвідчення і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

Постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2018 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 по справі № 1440/1634/18 скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що станом на дату звільнення вислуга позивача в календарному обчисленні становила 18 років 00 місяців 19 днів, що недостатньо для надання йому статусу ветерана військової служби відповідно до статті 5 Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Враховуючи характер спірних правовідносин та предмет позову, зважаючи на значення справи для сторін, її категорію та складність, а також приймаючи до уваги відсутність даних про те, що розгляд справи становить значний суспільний інтерес, Верховний Суд приходить до висновку про наявність законних підстав вважати дану справу такою, що є незначної складності.

Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин третьої та четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі не містяться.

Скаржник у касаційній скарзі не наводить підстав, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку.

Отже, постанова П'ятого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2018, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 у справі про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки оскаржуване судове рішення прийнято у справі незначної складності, передбачені пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виняткові обставини відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову П'ятого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2018 у справі № 1440/1634/18 відмовити.

2. Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити ОСОБА_2.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

В.М. Шарапа