Справа № 826/8017/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

07 грудня 2018 року м. Київ№ 826/8017/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Шевченко Інни Леонтівни

треті особи, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк",

які не заявляють ОСОБА_3

самостійних вимог

на предмет спору

про визнання протиправним та скасування рішення

представники позивача - ОСОБА_4;

учасників справи, відповідача та третьої особи-1 - не з'явилися;

які були присутні третьої особи-2 - ОСОБА_5,

у судовому

засіданні 16.05.2018:

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1.) подала на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позовну заяву б/н від 24.05.2016 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтівни (надалі - відповідач або Шевченко І.Л. або Нотаріус), третя особа - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (в подальшому - третя особа-1 або ПАТ "Укрсоцбанк"), у якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни від 11.02.2016, індексний номер 28200872, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зауважує на протиправності рішення Нотаріуса, згідно якого останній здійснив реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2, а тому наявні підстави для його скасування.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.06.2016 (суддя Огурцов О.П.) відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

Відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 10.10.2017 № 4890 справу передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.11.2017 (суддя Пащенко К.С.) прийнято адміністративну справу до провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання на 06.02.2018.

У судовому засіданні 05.02.2018 судом оголошено перерву до 19.03.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.02.2018 залучено ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (нижче - третя особа-2 або ОСОБА_3.).

19.03.2018 відкладено розгляд справи до 16.04.2018.

В судовому засіданні 16.04.2018 оголошено перерву до 16.05.2018.

У судовому засіданні 16.05.2018 судом, за відсутності заперечень представників позивача та третьої особи-2, ухвалено про перехід до стадії письмового провадження на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України).

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

20.08.2012 між ПАТ "Укрсоцбанк", як Банком, та ОСОБА_1, як Позичальником, укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 013/708954-KV (по ухвалі - Кредитний договір).

Згідно п. 1.1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредитні кошти у сумі 560 000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язується повернути отримані кредитні кошти.

Цього ж дня, між ПАТ "Укрсоцбанк", як Іпотекодержателем, і ОСОБА_1, як Іпотекодавцем, укладено іпотечний договір (за текстом - Договір іпотеки або Іпотечний договір), за умовами якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (по ухвалі - Предмет іпотеки).

Договір іпотеки, згідно п. 1.1., забезпечує належне виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25.02.2014 у справі № 760/20042/13-ц, залишеного без змін, в резолютивній частині, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2014, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 та постановою Верховного суду України від 20.01.2016, позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено; судом вирішено: в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 013/708954-КV від 20 серпня 2008 року в розмірі 1200000 гривень 00 копійок звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 67,40 кв.м., житловою площею 43,20 кв.м.

Пізніше, 11.02.2016 Нотаріусом вчинено державну реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач наголошує, що прийнявши спірне рішення та зареєструвавши за третьою особою-1 право власності на Предмет іпотеки, належного позивачу, відповідач або допустив протиправну бездіяльність щодо перевірки відсутності прав неповнолітнього ОСОБА_7 або діяв ігноруючи отриману інформацію про постійне проживання у відповідній квартирі ОСОБА_8 неповнолітньої дитини. У будь-якому разі орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації не надавав згоду на вчинення Нотаріусом державної реєстрації передачі права власності на вказану квартиру до ПАТ «Укрсоцбанк».

Також позивач акцентує, що квартира позивача підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому наявною була заборона на примусове стягнення Предмету іпотеки без згоди ОСОБА_8

Оцінивши за правилами статті 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (стаття 3 КАС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За визначенням статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу наведених норм убачається, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин, адже визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

В силу ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд принагідно зауважує, що правові висновки в частині правових питань «визначення предметної юрисдикції справи, при встановленні якої має бути враховано суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридична природи обставин у справі» відображено Великою Палатою Верховного Суду в постановах: від 03 жовтня 2018 року (справа № 357/14358/15-а), від 07 листопада 2018 року (справа № 809/595/18).

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (по ухвалі - ЦПК України), у редакції, чинній на час прийняття оскаржених рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

У відповідності до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Предметом спору у цій справі, як випливає зі змісту фактичних обставин справи, є реєстраційна дія відповідача із державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Суд відмічає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірним, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на наведені процесуальні приписи КАС України та ЦПК України, враховуючи, що спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, зокрема Кредитного договору, з урахуванням того, що в позові зачіпається питання заборони на примусове стягнення Предмету іпотеки без згоди ОСОБА_8, як власника відповідного нерухомого майна, суд дійшов висновку, що спір обумовлений порушенням приватного майнового права та інтересу позивача в розрізі, як наслідок, управлінських дій відповідача та прийнятого останнім рішення, а відтак, виходячи із суті права та інтересу, за захистом якого звернулася ОСОБА_1, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи всіх обставин у справі, такий спір обумовлює приватноправовий його характер та не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин, а тому має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Крім того, слід акцентувати, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Аналогічні приписи щодо підстав для закриття провадження у справі містилися в редакції КАС України, що діяла на час виникнення спірних відносин.

Враховуючи викладене, зважаючи на предметну юрисдикцію та характер правовідносин у цій справі, суд вважає, що даний спір про визнання протиправним та скасування рішення непідвідомчій адміністративному суду, а є таким, що підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись ст.ст. 238, 241-243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 826/8017/16 за позовною заявою б/н від 24.05.2016 ОСОБА_1

Ухвала, відповідно до змісту ч. 1 ст. 256 та ч. 2 ст. 238, п. 13 ч. 1 ст. 294 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена.

Згідно з частиною восьмою статті 283 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані сторонами протягом десяти днів з дня їх проголошення у порядку, встановленому ст. ст. 295 - 297 КАС України.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України, в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя К.С. Пащенко