Справа № 809/936/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1207/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення невиплаченої підйомної допомоги, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Остап`юк С.В.,

час ухвалення рішення: 16:21:28,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 11.10.2016 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому підйомної допомоги та стягнути з відповідача на його користь підйомну допомогу в розмірі 7022,60 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що визначальними умовами для отримання військовослужбовцем підйомної допомоги є наявність таких підстав: зміна постійної дислокації військової частини; прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини; зміна місця проживання військовослужбовця у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини; наказ про призначення і наказ командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою; наказ командира частини про прибуття до місця дислокації. Відсутність у позивача таких умов для отримання вказаної допомоги, як зміна місця проживання у зв`язку з призначенням на посаду, наказу про призначення, на думку суду, спірних правовідносин не регулює і не є такою необхідною умовою, оскільки право на отримання позивачем підйомної допомоги виникло внаслідок зміни постійної дислокації військової частини, а не призначення позивача на іншу посаду. Тому суд дійшов висновку, що у зв`язку із зміною дислокації військової частини має право на одержання підйомної допомоги. Як встановлено судом, ОСОБА_1 відповідно до наказу військового комісара Військового комісаріату Автономної Республіки Крим від 13.05.2014 року приступив до виконання службових обов`язків, а згідно з наказом від 14.11.2014 року для утримання на всіх видах забезпечення вибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є правонаступником Військового комісаріату Автономної Республіки Крим, тому обов`язок щодо виплати позивачу підйомної допомоги покладається саме на відповідача, а бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вказаної допомоги є протиправною. При цьому, відповідно до розміру грошового утримання позивача, вказаного у грошовому атестаті, виданому Військовою частиною НОМЕР_1 , загальна сума підйомної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7022,60 грн.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати постанову і прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що хоч місцем дислокації Військового комісаріату Автономної Республіки Крим, де проходив службу ОСОБА_1 , після окупації Кримського півострову було визначено Військову частину НОМЕР_2 з дислокацією в м. Одеса, після залишення місця несення служби на території Автономної Республіки Крим позивач був зарахований на грошове забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується в м. Києві. Тому саме Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана виплатити позивачу спірну підйомну допомогу. А для проходження служби до Одеського обласного військового комісаріату позивач прибув пізніше і на час прибуття він надав грошовий атестат, виданий Військовою частиною НОМЕР_1 . Тому, на переконання апелянта, у спірному випадку у нього відсутній обов`язок виплатити позивачу підйомну допомогу в зв`язку із зміною місця несення служби. Також апелянт зазначає, що, стягнувши на користь ОСОБА_1 підйомну допомогу в конкретному розмірі, суд першої інстанції втрутився в його виключну компетенцію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встанови суд, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим на посаді помічника військового комісара з правової роботи.
Відповідно до Указу в.о. Президента України ОСОБА_2 від 24.03.2014 року № 339/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23.03.2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань та правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь в інші регіони» та в подальшому було організовано передислокацію військових частин Збройних Сил України з окупованого Криму на материк.

06.04.2014 року ОСОБА_1 прибув до збірного пункту Військової частини НОМЕР_1 , де був взятий на всі види забезпечення, в тому числі грошове.

В травні 2014 року на виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.05.2014 року № Д-1 Військовий комісаріат Автономної Республіки Крим будо передислоковано в місто Одесу на інший збірний пункт Військову частину НОМЕР_2 .

Згідно з наказом військового комісара Військового комісаріату Автономної Республіки Крим (по стройовій частині) від 13.05.2014 року № 1, виданим на виконання зазначеної директиви, ОСОБА_1 вважався таким, що станом на 12.05.2014 року прибув з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя до нового місця дислокації та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 04.11.2014 року № Д-322/1/39дск Військовий комісаріат Автономної Республіки Крим розформовано, а його правонаступником визначено Одеський обласний військовий комісаріат.

Згідно з наказом військового комісара Військового комісаріату Автономної Республіки Крим від 14.11.2014 року № 25 позивача було зараховано у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і він вважався таким, що 14.10.2014 року здав справи та посаду помічника військового комісара з правової роботи Військового комісаріату Автономної Республіки Крим оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та вибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) для утримання на всіх видах забезпечення та у списках особового складу.

З 14.11.2014 року позивача виключено зі списків особового складу Військового комісаріату Автономної Республіки Крим та знято з фінансового забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 .

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_2 із запитом про надання інформації щодо осіб, які отримали підйомну допомогу.

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 26.12.2014 року позивача повідомлено про неможливість надання запитуваної інформації в зв`язку з наявністю в ній персональних даних, а також проінформовано, що виплата підйомної допомоги Військовою частиною НОМЕР_2 позивачу не являється можливою, оскільки останній не знаходиться на фінансовому забезпеченні в цій частині.

Також ОСОБА_1 17.02.2015 року звернувся із заявою про виплату підйомної допомоги до Військової частини НОМЕР_1 .

На вказану заяву Військова частина НОМЕР_1 надала позивачу відповідь про те, що відповідно до наказу Міністра оборони України від 22.10.2001 року № 370 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» виплата підйомної допомоги йому не здійснювалася з підстав передислокації позивача самостійно, а не з військовою частиною.

17.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного військового комісаріату із заявою про виплату підйомної допомоги, яку відповідач залишив без реагування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із зміною дислокації військової частини позивач має право на одержання підйомної допомоги. При цьому, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 є правонаступником Військового комісаріату Автономної Республіки Крим, то обов`язок щодо виплати позивачу спірної підйомної допомоги покладається саме на відповідача.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Відповідно до п. 1 «Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 року № 370, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.11.2001 року за № 940/6131, особам офіцерського складу (далі офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 2 цієї Інструкції розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.

Згідно з п. 6 Інструкції військовослужбовцям, які призначені на посади у військову частину і прибули після отримання цією військовою частиною директиви про передислокацію в інший пункт, підйомна допомога виплачується один раз - після прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини поза пунктом попереднього місця служби військовослужбовця.

Відповідно до пп. 4.1 Інструкції підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується тим, які переїхали у зв`язку з призначенням на посади за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Пунктом 18 Інструкції передбачено, що підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується: якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося. В цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.

Відповідно до змісту наведених норм підставою для виплати підйомної допомоги є, зокрема, директива про передислокацію підрозділу, в якому проходив службу військовослужбовець, в інший населений пункт і така допомога виплачується після фактичного прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини. При цьому, обов`язок виплати такої допомоги покладено саме на військову частину, до якої військовослужбовець прибув відразу після передислокації.

Як зазначено вище, відповідно до наказу військового комісара Військового комісаріату Автономної Республіки Крим (по стройовій частині) від 13.05.2014 року № 1, виданого на виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.05.2014 року № Д-1, ОСОБА_1 вважався таким, що станом на 12.05.2014 року прибув з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя до нового місця дислокації та приступив до виконання службових обов`язків.

При цьому, до листопада 2014 року позивач перебував на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наказом військового комісара Військового комісаріату Автономної Республіки Крим від 14.11.2014 року № 25.

Враховуючи наведені вище норми законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з призначенням на посаду та переїздом до нового місця військової служби ОСОБА_1 мав право на отримання підйомної допомоги.

Водночас колегія суддів дійшла висновку про те, що виплатити позивачу підйомну допомогу була зобов`язана саме Військова частина НОМЕР_1 , куди він прибув для несення служби відразу після передислокації та був поставлений на грошове забезпечення.

Висновок суду першої інстанції про те, що такий обов`язок покладено на відповідача, на думку колегії суддів, є помилковим і необґрунтованим, оскільки для проходження служби до Одеського обласного військового комісаріату позивач прибув пізніше і на час прибуття він надав грошовий атестат, виданий Військовою частиною НОМЕР_1 . А тому колегія суддів погоджується з твердженням відповідача про те, що у спірному випадку у нього відсутній обов`язок виплатити позивачу підйомну допомогу в зв`язку із зміною місця несення служби.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 звертався з аналогічним позовом про стягнення спірної підйомної допомоги до Військової частини НОМЕР_1 .

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року у справі № 809/1936/15 позов було задоволено повністю: визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 підйомної допомоги та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі 7022,60 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 було задоволено частково: постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року скасовано в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 підйомної допомоги та прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, виплата якої передбачена ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Зазначені судові рішення відповідно до ст. ст. 255, 325 Кодексу адміністративного судочинства України набрали законної сили з дня прийняття постанови апеляційного суду.

Як вбачається із змісту мотивувальної частини цієї постанови, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що саме Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана була виплатити позивачу підйомну допомогу. Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції припустився помилки при виборі способів захисту порушеного права позивача, оскільки вимога стягнути з відповідача належну йому підйомну допомогу є такою, що не узгоджується із нормами права, які регламентують повноваження відповідача щодо розпорядження коштами та повноваженнями суду при вирішенні справ, визначеними ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а, саме, враховуючи, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу підйомну допомогу, апеляційний суд вважав, що належним способом захисту в даних правовідносинах є визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання його здійснити таку виплату відповідно до вимог ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі № 809/936/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення невиплаченої підйомної допомоги скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 07.12.2018 р.