Справа № 804/16331/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Справа № 804/16331/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімтрейд" до Криворізької південної обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 24.09.2015р., -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексімтрейд» звернулося з адміністративним позовом до Криворізької південної обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області і просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача, а саме:

- від 24.09.2015р. № про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобовязань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 340,00 грн.;

- від 24.09.2015р. № про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобовязань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 187110 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 17.07.2015р. по 06.08.2015р. посадовими особами відповідача була проведена планова документальна перевірка позивача валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р. за наслідками якої був складений акт за №122/22.02-34/25004967 від 13.08.2015р. за висновками якого було встановлено порушення позивачем термінів розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією по контракту від 06.12.2007р. №Bonny-Ex-2007087 з фірмою «Sichuan Bonny Heavy Machinery Co, Ltd (Китай) на суму 324000,00 дол. США з 17.11.2012р. по 11.12.2012р. (25 днів) ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі Закон №185/94-ВР); не декларування позивачем в декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.01.2013р. суми простроченої дебіторської заборгованості по вказаному вище імпортному контракту у розмірі 324000,00 доларів США п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». За наведені вище порушення до позивача було застосовано штраф та пеню за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями у розмірі 340,00 грн. та у розмірі 187110,00 грн. відповідно. Позивач вважає вказані оспорювані податкові повідомлення-рішення протиправними через недотримання посадовими особами відповідача під час оформлення акту перевірки п.5, п.6 наказу Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010р. №984, так як у акті не викладено фактів виявлених порушень. Окрім того, позивач вказує і на те, що за ст. 2 Закону №185/94-ВР імпортні операції позивача за вказаним контрактом потребували висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, а тому вважає, що визначений законодавцем термін для поставки товару не був порушений з огляду на вжиття останнім всіх вичерпних заходів, що визначені чинним законодавством, зокрема, враховуючи листування позивача із Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, перелічені в акті перевірки висновки останнього, позивач не мав обовязку декларувати по вказаному імпортному контракту 324000,00 доларів США. Також позивач посилається і на те, що через відсутність комплектуючих для виготовлення гусеничного гідравлічного екскаватора CED1000-7 для позивача між сторонами були укладені додаткові угоди із продовженням термінів договору, змінено предмет договору з вказаного вище екскаватора на екскаватори СЕ420-6 (1шт.) і СЕ420-7 (2 шт.) без зміни вартості контракту за яким оплата була проведена раніше у розмірі 356400,00 доларів США, терміни доставки товару визначені не пізніше 21.02.2013р., а також Мінекономіки України надавались висновки щодо продовження терміну розрахунку за вказаною імпортною зовнішньоекономічною операцією, останній, зокрема за №701 від 17.12.2012р. Оскільки пеня є одним із видів адміністративно-господарської санкції за ст. 238 ГК України та елементами правопорушення є саме вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками, враховуючи, що позивачем було вжито всіх необхідних заходів для своєчасного та добросовісного виконання умов договору, а також і своєчасного звернення до Міністерства економіки України для отримання висновку про продовження термінів розрахунків, у діях позивача факт правопорушення відсутній. Додатково у заяві від 19.11.2018р. позивач посилається на те, що ст. 250 ГК України передбачено застосування адміністративно-штрафних санкцій до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом правил здійснення господарської діяльності та у звязку із тим, що на день прийняття оспорюваних рішень 24.09.2015р., строки, передбачені ст. 250 ГК України уже сплинули, а тому позивач вважає, що зазначені рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Також позивач просить застосувати до спірних відносин, які виникли до 01.01.2011р., правову позицію, яка міститься у постановах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 04.11.2014р. у справі №21-469а14 у якій зроблено висновок про те, що порушення ст.1 Закону №185/94-ВР є порушеннями валютного законодавства, що підпадають під визначення порушень, за які застосовуються адміністративно-господарські санкції, передбачені ст. 238 ГК, і на них не поширюються штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначається податковим законодавством.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представником відповідача 13.11.2018р. до канцелярії суду було подано відзив на позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні даного адміністративного позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що імпортний контракт №Bonny-Ex-2007087 від 06.12.2007р. укладений позивачем з фірмою «Sichuan Bonny Heavy Machinery Co, Ltd (Китай) (продавець), предметом якого була купівля-продаж гідравлічного екскаватора СЕ420-6, загальна вартість контракту склала 648000 доларів США. Заборгованість виникла внаслідок перерахування на користь іноземного партнера валютних коштів на загальну суму 324000,00 доларів США (1577782,00 грн.), що підтверджено випискою банку від 02.10.2008р. з граничним терміном отримання товару 31.03.2009р. До перевірки були надані листи-звернення позивача до Міністерства економіки України про продовження законодавчо встановлених строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями за результатами розгляду яких Міністерством було позивачу надані висновки про продовження таких термінів з 03.04.2009р. по 26.12.2009р., з 26.12.2009р. по 23.08.2010р., з 23.08.2010р. по 10.05.2011р., з 10.05.2011р. по18.02.2012р., з 18.02.2012р. по 16.11.2012р., з 12.12.2012р. по 21.02.2013р., проте, з 17.11.2012р. по 11.12.2012р. (включно) протягом 25 днів існує заборгованість з порушення термінів розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією по вищенаведеному контракту на суму 324000,00 доларів США. Розрахунок пені було здійснено відповідно до вимог ст.ст.2,4 Закону №185/94-ВР та склала 187110 грн. про що було прийняте податкове повідомлення-рішення № від 24.09.2015р. Щодо дотримання порядку та термінів подання Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходяться за її межами, перевіркою встановлено, що позивачем було подано відповідну Декларацію (реєстраційний № від 23.01.2013р.), проте, у розділі ІІ Декларації «Фінансові вкладення», графі 13 «Сума коштів за кордоном та виставлених векселів по імпортним контрактам, по яких на звітну дату перевищено встановлені законодавством терміни здійснення цих контрактів» інформація про прострочену дебіторську заборгованість за наведеним вище імпортним контрактом на суму 324000,00 доларів США станом на 01.01.2013р. відсутня та не відображена, що є порушенням ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 за що передбачено накладення штрафу у розмірі та у порядку, встановленому п.2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000р. №49, п.2 ст.16 Декрету №15-93 та ст. 3 Указу Президента України від 27.06.1999р. №734/99. На підставі викладеного, до позивача було застосовано штрафні санкції у розмірі 340,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 24.09.2015р.

Відповідач в судове засідання 19.11.2018р. свого представника не направив, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у судовому засіданні 07.11.2018р., що підтверджується змістом розписки представника відповідача, наявної у справі (а.с.9 том 2).

У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи наведене, неявку представника відповідача в судове засідання 19.11.2018р., не повідомлення про причини його неявки, строки розгляду справи, встановлені ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача у відповідності до вимог п.1 ч.3 ст. 205 наведеного Кодексу, а також за наявними у справі матеріалами, зокрема, з урахуванням відзиву, наданого відповідачем.

Ухвалою суду від 15.12.2015р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі суддею Павловським Д.П. (а.с.2 том 1).

Ухвалою суду від 31.03.2016р. було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №804/1620/16 (а.с.226-227 том 1).

16.10.2018р. у звязку із відстороненням судді Павловського Д.П. від здійснення правосуддя дана адміністративна справа була передана на розгляд судді Конєвої С.О. згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу даної судової справи (а.с.229-230 том 1).

Ухвалою суду від 19.10.2018р. суддею Конєвою С.О. було прийнято дану справу до свого провадження та поновлено провадження у даній справі у звязку з тим, що судом згідно інформації із бази «Діловодство» встановлено, що 07.09.2016 судове рішення у справі №804/1620/16 набрало законної сили (а.с.231-236 том 2).

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексімтрейд» 29.09.1997р. зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Вітчизни, будинок 9, перебуває на обліку у Криворізькій південній обєднаній ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість, що підтверджується копією виписки з ЄДРПОУ від 22.05.2014р., копією витягу з ЄДРПОУ станом на 23.09.2015р., копією довідку про взяття на облік платників податку, копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість та відомостями, наведеними у акті перевірки від 13.08.2015р, які не оспорюються сторонами (а.с.13-17,22-23 том 1).

У період з 17.07.2015р. по 06.08.2015р. посадовими особами контролюючого органу на підставі наказу Криворізької південної ОДПІ від 07.07.2015р. №116 на проведення перевірки, направлень на перевірку та плану-графіку проведено планову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р. за результатами якої 13.08.2015р. був складений акт №122/22.02-34/25004967 за висновками якого встановлено порушення позивачем, зокрема:

- ст.2 Закону України №185/94-ВР внаслідок чого відповідно до ст. 4 Закону №185/94-ВР за порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, що тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3% від суми неодержаної виручки в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом НБУ на день виникнення заборгованості;

- п.1 ст.9 ДКМУ №15-93 валютні цінності та інше майно резидентів, які перебувають за межами України, підлягають обовязковому декларуванню у НБУ. Згідно п.2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000р. №49, невиконання резидентами вимог щодо порядку декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний період (а.с.22-115 том 1).

На підставі вказаного вище акту перевірки, 24.09.2015р. контролюючим органом було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форми «У» за яким за порушення п.1 ст. 9 Декрету КМУ від 19.03.93р. №15-93 та згідно до п.2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000р. №49 (невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей) позивачеві нараховане грошове зобовязання за платежем: штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 340,00 грн., що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.117 том 1);

- № форми «У» за яким за порушення ст.2 Закону №185/94-ВР та згідно ст. 4 цього ж Закону, (порушення термінів розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією по контракту№Bonny-Ex-2007087 від 06.12.2007р.) позивачеві нараховане грошове зобовязання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязання у розмірі 187110 грн., що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.118 том 1).

Позивач просить визнати протиправними та скасувати вищенаведені податкові повідомлення-рішення посилаючись на те, що визначені законодавцем терміни для поставки товару позивачем не були порушені, з огляду на вжиття ним всіх вичерпних заходів, що визначені чинним законодавством, строки застосування адміністративно-господарських санкцій, встановлені ст. 250 ГК України сплинули, позивач своєчасно звернувся до Міністерства економіки України для отримання відповідних висновків про продовження терміну розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією, а, відповідно, позивач не мав обовязку декларування валютних цінностей, простроченої дебіторської заборгованості у розмірі 324000,00 доларів США по імпортному контракту від 06.12.2007р., тому вважає, що підстави для застосування до позивача пені та штрафу за оспорюваними рішеннями у контролюючого органу були відсутні.

Заслухавши представника позивача, який брав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.09.2015р. про нарахування позивачеві пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязання та ШС за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 187110 грн., суд виходить з наступного.

У відповідності до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України пеня це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобовязань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) було визначено, що за податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобовязань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Порядок і строки здійснення розрахунків в іноземній валюті врегульовуються Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» №185/94-ВР від 23.09.1994р. ( далі Закон №185/94-ВР)

Так, статтею 2 Закону №185/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно ч.4 наведеного Закону №185/94-ВР передбачено, що порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Також у відповідності до вимог ст.6 Закону №185/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Аналізуючи вищенаведені норми матеріального права можна дійти висновку, що за порушення субєктами господарювання законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, зокрема за порушення строків, встановлених ст. 2 Закону №185/94-ВР, передбачена відповідальність у вигляді нарахування пені, а повноваження щодо застосування таких штрафних санкцій покладено на контролюючі органи. При цьому, строки, зазначені у наведеній статті, можуть бути продовжені центральних органом виконавчої влади, зокрема, у разі виконання резидентами операцій за договорами поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Як встановлено судом у ході судового розгляду справи та із наданих сторонами документів, 06.12.2007р. між позивачем та фірмою «Sichuan Bonny Heavy Machinery Co, Ltd (Китай) був укладений зовнішньоекономічний контракт за №Bonny-Ex-2007087, предметом контракту є купівля-продаж гідравлічного екскаватора СЕ 420-6 та керівництва по експлуатації та технічному обслуговуванню даного екскаватора, вказана іноземна фірма є виробником вказаної технічної продукції, загальна вартість контракту склала 648000 доларів США, що підтверджується змістом копії відповідного контракту (а.с.120-130 том 1).

Дебіторська заборгованість за вказаним контрактом виникла внаслідок перерахування позивачем 02.10.2008р. на користь наведеного вище іноземного партнера валютних коштів на загальну суму 324000,00 доларів США (1577782,00 грн.), що підтверджено копією платіжного доручення в іноземній валюті №0408004 (а.с.131 том 1).

Граничний термін отримання імпортного товару було встановлено 31.03.2009р.

Проте, як вбачається зі змісту акту перевірки, а також і копій наданих учасниками справи документів, позивач у період з 31.03.2009р. по 21.02.2013р. неодноразово звертався до Міністерства економіки України з заявами про продовження строків розрахунків за вказаною зовнішньоекономічною операцією та йому вказані строки неодноразово продовжувалися шляхом надання відповідних висновків, а саме:

- висновок №183 від 09.04.2009р. щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією з 03.04.2009р. по 26.12.2009р.;

- висновок №707 від 18.12.2009р. щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією з 26.12.2009р. по 23.08.2010р.;

- висновок №453 від 26.07.2010р. щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією з 23.08.2010р. по 10.05.2011р.;

- висновок №178 від 28.04.2011р. щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією з 10.05.2011р. по 18.02.2012р.;

- висновок №54 від 01.02.2012р. щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією з 18.02.2012р. по 16.11.2012р.;

- висновок № 701 від 17.12.2012р. щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією з 12.12.2012р. по 21.02.2013р. (а.с.132-145 том 1).

Разом з тим, висновок Міністерства економіки України про продовження строків розрахунків за наведеною вище зовнішньоекономічною операцією за період з 17.11.2012р. по 11.12.2012р. (включно) відсутній, не був наданий позивачем ні до перевірки, не наданий і суду.

Таким чином, позивач у період з 17.11.2012р. по 11.12.2012р. (включно), тобто протягом 25 днів мав дебіторську заборгованість, що є порушенням термінів розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією по контракту №Bonny-Ex-2007087 від 06.12.2007р. з фірмою «Sichuan Bonny Heavy Machinery Co, Ltd (Китай) на суму 324000,00 доларів США.

Вказаний факт позивачем та представником позивача жодними доказами не спростований під час судового розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Навпаки, як свідчать матеріали даної справи, позивачем 22.04.2016р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду було подано позов до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо визнання протиправними рішень від 07.11.2012р. №4122-07/217-в, від 30.11.2012р. №4122-07/243-в щодо відмови у видачі висновку про продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією на суму 324000,00 доларів США згідно контракту №Bonny-Ex-2007087 від 06.12.2007р. та про зобовязання надати вказаний висновок за результатами розгляду якої за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2016р. у справі №804/1620/16 позивачеві було відмовлено у задоволенні даного адміністративного позову, при цьому, у ході судового розгляду вказаної справи, апеляційним судом було встановлено обставини того, що позивачем заяви про продовження строків розрахунків за контрактом з 16.11.2012р. по 12.12.2012р. до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України взагалі не подавалось (а.с.231-235 том 2).

Отже, доводи представника позивача з приводу того, що ним не порушувались терміни розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності та позивачем було вжито всіх можливих заходів, спрямованих на попередження та уникнення правопорушення шляхом звернення до центрального органу виконавчої влади з метою отримання відповідних висновків, є неспроможними та спростовуються змістом встановлених обставин, викладених у постанові суду у адміністративній у справі №804/1620/16 про те, що позивач у період з 16.11.2012р. по 12.12.2012р. (що є предметом даної справи) до наведеного Міністерства із заявами про продовження строків розрахунків за наведеним контрактом не звертався, вказана постанова суду набрала законної сили 07.09.2016р. (а.с.231-235 том 2).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішення у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За викладеного, враховуючи, що обставини стосовно позивача щодо того, що позивач у період з 16.11.2012р. по 12.12.2012р. (який є підставою для застосування пені і штрафу у цій справі) не звертався до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з заявами про продовження строків розрахунків за контрактом від 06.12.2007р., які були встановлені у адміністративній справі №804/1620/16 та судове рішення у вказаній справі набрало законної сили, суд приходить до висновку, що наведені встановлені обставини не доказуються при розгляді цієї адміністративної справи у відповідності до вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги викладене та те, що позивачем не доведено жодними доказами дотримання строків розрахунків, встановлених ст. 2 Закону №185/94-ВР, суд приходить до висновку, що позивачем було допущено порушення термінів розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією по контракту від 06.12.2007р. №Bonny-Ex-2007087 з фірмою «Sichuan Bonny Heavy Machinery Co, Ltd (Китай) на суму 324000,00 дол. США у період з 17.11.2012р. по 11.12.2012р. (включно), тобто у позивача протягом 25 днів існувала заборгованість на вказану суму, що є порушенням ст. 2 Закону №185/94-ВР, а тому нарахування контролюючим органом позивачеві пені згідно до ст. 4 Закону №185/94-ВР за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 24.09.2015р. у розмірі 187110 грн., виходячи із розрахунку 324000 доларів США х 7,7 грн. за 1 дол. США (курс НБУ станом на 01.04.2009р.)х0,3%х25 днів, є обґрунтованим та законним.

Також не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.09.2015р. про нарахування позивачеві штрафу за порушення позивачем порядку та строків декларування валютних цінностей, які перебувають за межами України, у розмірі 340 грн., виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993р. №15-93 ( далі Декрет КМУ №15-93) валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває

за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Частиною 2 ст.10 наведеного Декрету КМУ №15-93 встановлено, що несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 16 цього Декрету.

За приписами ч.2 ст. 16 Декрету КМК №15-93 визначено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції), зокрема, за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Відповідно до абзацу третього пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08.02.2000р. №49 невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне на собою накладення штрафу, зокрема, за порушення порядку декларування - накладення штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручування даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходиться за межами України.

Згідно до вимог ст.3 Указу Президента України від 27.06.1999р. №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» санкції, передбачені статтею 2 цього Указу та пунктом 2 статті 16 Декрету №15-93, застосовуються Національним банком України до банків та інших фінансово-кредитних установ, органами державної податкової служби до інших резидентів і нерезидентів України.

Отже, зі змісту чинних вказаних нормативно-правових актів вбачається, що на позивача покладено обовязок декларування валютних цінностей та іншого майна резидентів, яке перебуває за межами України у порядку та у строки, встановлені чинним законодавством, а на органи державної податкової служби, у разі встановлення фактів порушення порядку такого декларування, покладені повноваження щодо застосування до таких субєктів штрафних санкцій.

Так, як свідчать матеріали справи, позивачем було подано до Криворізької південної ОДПІ Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.01.2013р. в терміни, передбачені діючим законодавством (реєстраційний № від 23.01.2013р.), що підтверджується її копією (а.с.152-154 том 1).

Як вбачається зі змісту наведеної вище Декларації, позивачем у розділі ІІ Декларації «Фінансові вкладення, у графі №13 «Сума коштів за кордоном та встановлених векселів по імпортним контрактам, по яких на звітну дату перевищено встановлені законодавством терміни здійснення цих контрактів» інформація щодо простроченої дебіторської заборгованості по імпортному контракту №Bonny-Ex-2007087 від 06.12.2007р. з фірмою «Sichuan Bonny Heavy Machinery Co, Ltd (Китай) на суму 324000,00 дол. США у вказаній Декларації відсутня.

Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням наведеного чинного законодавства та встановлених обставин щодо порушення термінів розрахунків, встановлених ст.2 Закону №185/94-ВР, а, відповідно, і не декларування позивачем валютних цінностей, зокрема 324000,00 доларів США, які належать позивачеві, та які перебувають за межами України, суд приходить до висновку про наявність встановленого факту порушення позивачем вимог п.2 ст.16 Декрету КМУ №15-93 за яке передбачена відповідальність у вигляді застосування штрафних санкцій, а тому нарахування позивачеві контролюючим органом штрафу у розмірі 340 грн. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 24.09.2015р. є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам вищенаведеного чинного законодавства України.

У відповідності до вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обовязок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Проте, представником позивача у ході судового розгляду справи не було наведено жодних обґрунтованих підстав та не надано жодних доказів, які б свідчили про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства у сфері здійснення зовнішньоекономічної діяльності.

Є безпідставними та необґрунтованими посилання позивача як на підставу протиправності оспорюваних податкових повідомлень-рішень, на недотримання посадовими особами відповідача порядку оформлення акту перевірки, а саме: не викладення у акті перевірки фактів виявлених порушень згідно п.5, п.6 наказу ДПА України від 22.12.2010р. №984, з огляду на те, що вказане не відповідає дійсності та спростовується змістом акту перевірки, який містить викладення фактів, виявлених порушень та вказані норми чинного законодавства України, які були порушені позивачем (а.с.99-100 том 1).

Доводи позивача про те, що ним не були порушені встановлені законодавством терміни для поставки товару, а тому позивач не мав обовязку декларувати 324000,00 доларів США як прострочену заборгованість, яка перебуває за межами України через те, що позивачем було вжито всіх заходів, що визначені законодавством для отримання висновків про продовження таких строків є неспроможними, оскільки вказані доводи спростовуються обставинами стосовно того, що позивач у період з 16.11.2012р. по 12.12.2012р. не звертався до Міністерства економіки України із заявами про продовження строків розрахунків за наведеним вище контрактом, які були встановлені у постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2016р. у адміністративній справі №804/1620/16, яке набрало законної сили (а.с.231-235 том 1).

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і вимоги позивача про те, що застосовані до позивача пеня і штраф є одними із видів адміністративно-господарських санкцій за ст. 238 ГК України та строки застосування цих санкцій, встановлені ст. 250 ГК України уже сплинули, оскільки вказана позиція не узгоджується з висновком та правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.06.2018р. у справі №802/1642/17-а за якою Верховний Суд вказав на те, що із набранням чинності Податковим Кодексом України (з 01.01.2011р.) положення ч.1 ст. 250 ГК України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, у тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не розповсюджуються.

У відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Таким тином, вищенаведена правова позиція, викладена у вказаній вище постанові Верховного Суду від 05.06.2018р. щодо застосування положень ст. 250 ГК України підлягає застосуванню судом першої інстанції у відповідності до вимог ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, враховуючи вищевикладене, правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.06.2018р., будь-які підстави для застосування до даних правовідносин правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014р. у справі №21-469а14, на застосуванні якої наполягав представник позивача, у адміністративного суду відсутні.

Також судом критично надається оцінка і твердженням позивача про те, що оскільки спірні правовідносини виникли до 01.01.2011р. на них не можуть поширюватися норми про застосування пені і штрафу за Податковим кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2011р., з огляду на те, що порушення позивачем вимог валютного законодавства, а саме: порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності позивачем за контрактом від 06.12.2007р. строк дії якого було продовжено до 21.02.2013р. (згідно висновку Міністерства № 701 від 17.12.2012р.) відбулося у період з 17.11.2012р. по 11.12.2012р., тобто у період дії норм Податкового кодексу України, а тому підстави для не застосування норм податкового законодавства до цих правовідносин у адміністративного суду відсутні.

Між тим, відповідачем наведені у відзиві достатні підстави, які свідчать про законність та обґрунтованість прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку про те, що оспорювані рішення прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у задоволенні позову позивачеві слід відмовити.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімтрейд» до Криворізької південної обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 24.09.2015р. відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 26.11.2018р.

Суддя ОСОБА_1