Справа № 2а-16573/12/2670
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року

у справі №2а-16573/12/2670 (розглянутої у порядку письмового провадження)

за позовом ОСОБА_2

до відповідачів Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці, Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південно-Західній залізниці

про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці, Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південно-Західній залізниці (з урахуванням заяв про зміну позовних вимог) про визнання протиправним та скасування наказу Управління МВС України на південно-західній залізниці № 330 о/с від 08.12.2011 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника міліції ОСОБА_2; визнання протиправним та скасування наказу МВС України за 1324 о/с від 27.12.2011 року та наказу Управління МВС України на Південно-Західній залізниці №349 о/с від 30.12.2011 року про звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх запас; зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці провести нарахування та виплати грошового забезпечення під час перебування позивача на службі в Управлінні МВС України на ПЗЗ (з 31.01.2009 року по 30.12.2011 року), у тому числі компенсацій за невикористані відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення при наданні основної відпустки, одноразової допомоги при звільненні з ОВС; стягнення грошового забезпечення з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на користь позивача, з урахуванням індексації, під час вимушеного прогулу за період з 30.12.2011 року по час поновлення на займаній посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його незаконно звільнено з органів внутрішніх справ, шляхом видання протиправних наказів, оскільки відповідачами не було проведено належного службового розслідування та як наслідком видано незаконні накази про звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Позиція відповідачів обґрунтована тим, що оскаржувані накази видано з додержанням чинного законодавства, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем при звільненні позивача не було дотримано положення Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та інших нормативно правових актів, які регулюються процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів внутрішніх справ, тому такі дії відповідачів є протиправними, а винесені накази підлягають скасуванню.

Справа вже була предметом дослідження у суді, в результаті чого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 року, у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.01.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для направлення справи на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України зазначив, що суди не перевірили дотримання позивачем строку звернення до суду й не прийняли відповідне рішення з цього питання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2016 року залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з підстав пропуску строку на звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2016 року у справі скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 на момент звільнення з органів внутрішніх справ проходив службу на посаді слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

На підставі Рапорту начальника слідчого відділу Управління МВС України на ПЗЗ від 14.11.2011 року ОСОБА_5 начальником УМВС України на ПЗЗ ОСОБА_6 доручено провести службове розслідування відносно ОСОБА_2

Службовим розслідуванням встановлено, що наказом Управління МВС України на залізничному транспорті №189 о/с від 30.12.2008 року ОСОБА_2 на підставі п.21 Положення про проходження служби ОВС призначено на посаду начальника сектору дізнання лінійного відділу на станції Дарниця лінійного управління МВС України на ПЗЗ.

В.о. начальника лінійного відділу на станції Дарниця ОСОБА_8 21.09.2009 року складено довідку на ім'я начальника Управління МВС України на ПЗЗ, про повідомлення ОСОБА_2 про необхідність з'явитися на робоче місце. Однак, в телефонних розмовах позивачем повідомлено, що на зазначену посаду його призначено поза його бажанням і на даний час він перебуває на лікарняному.

В телефонній розмові 15.10.2009 року ОСОБА_2 повідомлено, що причиною тривалої відсутності на робочому місці є перебування його на лікарняному. Крім того, позивача запрошено з'явитись на кадрову комісію.

Заступником начальника Управління МВС України на ПЗЗ Анненковим Ю.М. подано рапорт від 27.10.2009 року на ім'я начальника Управління МВС України на ПЗЗ, повідомлено, про розмову з ОСОБА_2 щодо вирішення питання подальшого проходження служби. В розмові позивач повідомив, що перебуває на лікарняному, однак з яким діагнозом та в якій перебуває лікарні не повідомив.

У зв'язку з тривалим невиходом на службу відповідно до п.58 Положення №114 працівниками Управління МВС України на ПЗЗ 27.10.2009 року здійснено виїзд за місцем проживання позивача (АДРЕСА_1) з метою вручення направлення на ВЛК Центральної поліклініки МВС України. Однак направлення не було вручено у зв'язку з тим, що двері квартири ніхто не відчинив.

Управлінням МВС України на ПЗЗ зроблено запити від 28.10.2009 року та від 24.11.2009 року до медичних установ з метою встановлення перебування позивача на лікарняному.

Поліклінікою №1 Солом'янського району м.Києва від 20.11.2009 року №1873 повідомлено, що позивач дійсно перебував на амбулаторному лікуванні з 02.02.2009 року по 12.02.2009 року та з 18.03.2009 року по 22.03.2009 року.

Управління МВС України на ПЗЗ на адресу позивача направлено повідомлення від 19.05.2010 року №37/7-5102 про обов'язкове прибуття до Управління щодо вирішення питання подальшого проходження служби в ОВС.

Наказом Управління МВС на ПЗЗ від 04.04.2011 року №85 о/с позивача призначено слідчим слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця відповідно до пункту 21 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.

Управління МВС України на ПЗЗ листом від 06.04.2011 року №37/7-3546 повідомлено позивача про призначення на посаду слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця та вказівкою про термінове прибуття до Управління МВС України на ПЗЗ для проходження служби.

У зв'язку з неявкою позивача відповідачем повторно направлено повідомлення від 14.04.2011 року №37/7-3422, від 19.04.2011 року №37/7-4073 про необхідність термінового прибуття до Управління МВС України на ПЗЗ.

Також, у зв'язку з неявкою позивача до Управління МВС України на ПЗЗ відповідачем складено акти про невихід на службу від 07.11.2011 року, від 08.11.2011 року, від 09.11.2011 року, від 12.11.2011 року, від 13.11.2011 року та від 14.11.2011 року.

З вищевикладеного вбачається, що позивача неодноразово повідомлено щодо прибуття до Управління МВС України на ПЗЗ, однак ОСОБА_2 жодного разу не з'явився.

Управління МВС України на ПЗЗ листом від 14.11.2011 року №37/7-11030 повідомлено позивача про обов'язкове прибуття до Управління МВС на ПЗЗ для вирішення питання щодо подальшого проходження служби, а також повідомлено про подальше звільнення у разі не виходу на службу.

Управлінням МВС України на ПЗЗ направлено позивачеві лист від 15.11.2011 року №37/7-11057 про обов'язкове прибуття до Управління 23.11.2011 року для проходження атестації.

З метою ознайомлення позивача в Атестаційним листом, та встановлення причин тривалого не виходу на роботу, посадовими особами відповідача здійснювалися виїзди до місця проживання позивача (АДРЕСА_1), 25.12.2011 року, однак такі вручені не були, оскільки останній був відсутній за місцем проживання.

Кадровою комісією Управлінням МВС України на ПЗЗ 23.11.2011 року, на яку позивач не з'явився, вирішено порушити клопотання перед керівництвом МВС України про звільнення позивача з ОВС.

Висновком службового розслідування факту порушення службової дисципліни полковником міліції ОСОБА_2, затвердженого 08.12.2011 року начальником Управління МВС України на ПЗЗ вирішено: за порушення статей 1, 2, 4, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», абзацу четвертого пункту 21, пункту 46 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, клопотати перед керівництвом МВС України про притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника міліції ОСОБА_2, слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на ПЗЗ, у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Наказом Управління МВС України на ПЗЗ від 08.12.2011 року №330 о/с Про притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника міліції ОСОБА_2 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у тривалому невиході на службу без поважних причин, грубому порушенні пунктів 21, 46 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на підставі статей 4, 8, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України порушити клопотання перед керівництвом МВС України про звільнення полковника міліції ОСОБА_2, слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на ПЗЗ, з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Управлінням МВС України на ПЗЗ листом від 09.12.2011 року №37/6-11776 на адресу МВС України направлено матеріали для порушення клопотання перед керівництвом МВС України про звільнення полковника міліції ОСОБА_2

За результатами розгляду поданих матеріалів, наказом МВС України від 27.12.2011 року №1321 о/с полковника міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановленням на військовий облік) за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

У зв'язку з чим, Управління МВС України на ПЗЗ видано наказ від 30.12.2011 року №349 о/с про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Позивач, вважаючи вищевказані накази необґрунтованими, бездоказовими, безпідставними та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що оскаржувані накази прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР.

Пунктом 21 Положення №114 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Згідно п. 48 Положення №114 атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку.

Пунктом 58 Положення №114 визначено, що тривалість відпустки через хворобу визначається характером захворювання. В загальному обчисленні час безперервного перебування у відпустці через хворобу не повинен перевищувати чотирьох місяців, крім випадків, коли законодавством передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні. Цей строк може бути продовжений рішенням прямого начальника (від начальника управління внутрішніх справ Кримської АРСР, області, м. Києва, йому рівних і вище) на підставі висновку лікувального закладу.

Пунктом 64 Положення №114 визначено вичерпний перелік підстав звільнення зі служби ОВС осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас.

Відповідно до п.70 Положення №114, звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - Міністром внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового та начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Позивач зазначає про порушення відповідачами порядку проведення службового розслідування, що регламентується Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справи України» та Інструкцією про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 06.12.1991 року №552, що є підставою для визнання недійсними результатів щодо накладення дисциплінарного стягнення.

На думку позивача, службове розслідування повинно було бути завершено не пізніше 21.10.2009 року, оскільки повідомлення про порушення було отримано 21.09.2009 року (довідка №7/5342 на ім'я в.о. Начальнику Управління МВС України на ППЗ)

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що відповідачами протягом усього часу службового розслідування здійснювалися дії спрямовані саме на захист прав та інтересів позивача, що підтверджується неодноразовим направленням відповідних листів, виїздами за місцем проживання позивача, проханнями з'явитися на робоче місце, телефонними розмовами, що не заперечується сторонами.

Своїми пасивними діями позивач позбавив можливості посадових осіб будь-яким чином відібрати у нього пояснення щодо тривалого часу відсутності на роботі.

Також, колегія суддів зазначає, що звільнення позивача пов'язано саме з невиходом на нове робоче місце, на яке позивача призначено наказом Управління МВС на ПЗЗ від 04.04.2011 року №85 о/с - слідчим слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця, що в свою чергу спростовує доводи позивача про виявлення порушення ще у 2009 році, однак не доводить відсутність таких порушень.

Посилання в акті перевірки на ту обставину, що позивач з 2009 року не з'являвся на службі, констатує обставини не проходження позивачем служби із зазначеного часу.

Крім того, відсутні підстави стверджувати, що відповідачами при проведенні службового розслідування було взято лише негативну характеристику позивача, оскільки підтвердження даної обставини відсутні, натомість позивач не скористався наданим йому правом щодо подання доказів, документів, пояснень на спростування виявлених під час службового розслідування порушень.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта, що відповідачами порушено строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки порушення позивача щодо невиходу на роботу є триваючим порушенням і не можу бути прив'язано до дня його виявлення. Крім того, як вже було зазначено, протягом усього строку з'ясування обставин щодо порушення позивачем Дисциплінарного статуту відповідачами вчинялися усі можливі дії з метою з'ясування обставин.

Позивачем не зазначено, які дії відповідачами повинні були бути вчинені з метою належного виконання своїх обов'язків при проведенні службового розслідування та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, натомість матеріалами справи підтверджено вчинення відповідних дій.

Колегія суддів звертає увагу, що твердження позивача про неприйняття наказу про припинення виплати грошового забезпечення, як на підставу для скасування наказів про звільнення є необґрунтованим, оскільки дана обставина не спростовує наявних в матеріалах справи доказів щодо порушення позивачем норм чинного законодавства та не доводить відсутність підстав для звільнення позивача.

При цьому, питання щодо виплати, не виплати, доплати сум грошового забезпечення може бути розглянуто окремо від питання звільнення позивача чи поновлення його на займаній посаді, що свідчить про можливість, в разі необхідності, захистити права позивача в цій частині, якщо на його думку вони були порушені.

Порушення на які посилається позивач жодним чином не спростовують висновків службового розслідування, не спростовуються порушення з боку позивача Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР №114 та інших Законів України, не доводять та не спростовують встановлених обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність у позивача охоронюваних законом прав та інтересів не звільняє його від належного користування такими правами, а також не звільняє від обов'язку вчинення певних дій направлених на захист та збереження цих прав.

Разом із тим, відповідач не зазначає обставин щодо не проходження позивачем служби з часу зазначеного в акті перевірки, оскільки позивач не був ознайомлений з діями відповідача щодо переведення його на іншу роботу.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач повністю перекладає на відповідачів вчинення усіх дій спрямованих на захист його прав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами з дотриманням вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР правомірно звільнено ОСОБА_2, з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є обґрунтованим через не вихід позивача на службу протягом тривалого часу без поважних причин, тому наказ Управління МВС України на південно-західній залізниці № 330 о/с від 08.12.2011 року, наказ МВС України за 1324 о/с від 27.12.2011 року та наказ Управління МВС України на Південно-Західній залізниці №349 о/с від 30.12.2011 року є правомірними та не підлягають скасуванню.

При цьому, решта позовних вимог позивача є похідними, тому відсутні підстави для їх задоволення.

Доводи викладені в апеляційній скарзі позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 05 грудня 2018 року.

v