Справа № 813/519/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/42/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

від відповідача - Стецьків Н.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2018р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Львівській обл. про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (суддя суду І інстанції: Костецький Н.В.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15 год. 18 хв. 07.08.2018р. м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 13.08.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

04.02.2018р. позивач Фізична особа - підприємець /ФОП/ ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати винесені відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДФС у Львівській обл. наступні рішення:

рішення № від 20.11.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 17034 грн. 15 коп.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 20.11.2017р., якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 101452 грн. 66 коп.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9177-17 від 06.02.2018р., якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 12438 грн. 28 коп. (а.с.4-6, 78-82).

Ухвалою суду від 07.08.2018р. клопотання представника позивача задоволено; залишено без розгляду позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9177-17 від 06.02.2018р; повернуто позивачу сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.122, 130 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2018р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано винесені 20.11.2017р. відповідачем ГУ ДФС у Львівській обл. рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органів доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.127-129).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДФС у Львівській обл., який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до неправильного вирішення справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.135-137).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції не врахував вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п.177.5 ст.177 Податкового кодексу /ПК/ України, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міндоходів № 455 від 09.09.2013р., та прийшов до помилкового висновку про те, що чинне законодавство не зобов'язує фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців.

Зокрема, оскільки законодавством не передбачено подання особами, які забезпечують себе роботою самостійно, додатка 5 до розділу III Податкової декларації, але при цьому обчислення сум єдиного внеску здійснюється, зокрема, на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності), що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, то дані, наведені у рядку 06 розділу IV Податкової декларації, мають збігатися з даними, зазначеними у звітності з єдиного внеску (таблиця 3 додатка 5 до Звіту з єдиного внеску до Порядку).

Отже, в таблиці 1 додатка 5 до Звіту з єдиного внеску сума чистого доходу (прибутку), в рядках календарних місяців зазначається як середньомісячний річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу (прибутку) на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, протягом 17.10.2017р. - 30.10.2017р. відповідачем ГУ ДФС у Львівській обл. проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., за результатами якої складено Акт перевірки № 1888/13-01-13-07/НОМЕР_2 від 03.11.2017р. (а.с.21-56).

За наслідками проведеної перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем п.4 ч.1 ст.4, п.4 ч.2 ст.6, ч.1 п.3 ст.7, п.11 ст.8, ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується внесок, за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. на загальну суму 101452 грн. 66 коп., в тому числі за 2014 рік - 35593 грн. 79 коп., за 2015 рік - 51091 грн. 59 коп., за 2016 рік - 14767 грн. 28 коп.

На підставі висновків перевірки податковим органом прийняті наступні рішення:

рішення № від 20.11.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 17034 грн. 15 коп. (а.с.9);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 20.11.2017р., якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 101452 грн. 66 коп. (а.с.7).

За результатами процедури адміністративного оскарження скарга позивача на спірні рішення та вимогу була відхилена, про що ДФС України прийнято рішення № 125/с/99-99-11-02-02-25 від 05.01.2018р. (а.с.11-13, 14-20).

Із урахуванням наведеного, підставою для прийняття спірних рішення та вимоги слугує позиція відповідача, яка зводиться до того, що позивач, як фізична особа-підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування, зобов'язаний проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців. Обґрунтуванням наведеного є те, що оскільки законодавством не передбачено подання особами, які забезпечують себе роботою самостійно, додатка 5 до розділу III Податкової декларації, але при цьому обчислення сум єдиного внеску здійснюється, зокрема, на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності), що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, то дані, наведені у рядку 06 розділу IV Податкової декларації, мають збігатися з даними, зазначеними у звітності з єдиного внеску (таблиця 3 додатка 5 до Звіту з єдиного внеску до Порядку).

Отже, в таблиці 1 додатка 5 до Звіту з єдиного внеску сума чистого доходу (прибутку), в рядках календарних місяців зазначається як середньомісячний річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу (прибутку) на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий.

Вирішуючи наведений спір колегія суддів керується наступним.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України № 2464-VI від 07.08.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Так, ч. 2 ст.2 наведеного Закону визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Отже, нормами вказаного закону регламентується база оподаткування як складова частина порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 вказаного Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч.11 ст.8 наведеного Закону єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка (з 01.01.2016р. у розмірі 22 відсотка) визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.ч.2, 3 ст.9 цього Закону).

Частиною 8 ст.9 вказаного Закону передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 ч.1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Отже, виходячи з наведених вимог закону, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, та звітним періодом.

Перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_5 чистого доходу за період 2014-2016 роки, упродовж яких позивач здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п.3.2 розділу 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 454 від 09.09.2013р., фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку.

Аналогічні норми установлені в п.2 розділу 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015р.

Отже, сума доходу фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою-підприємцем до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Тобто сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок в графі «усього» таблиці 1 Додатка № 5 до вищевказаних Порядків, повинна відповідати чистому оподатковуваному доходу, заявленому в податковій декларації.

До зазначеної суми, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, застосовується відповідна ставка, визначена у ч. 11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування».

Водночас, вказані норми законодавства, не зобов'язують фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців. Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що підприємець самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить такі дані до таблиці 3 Додатка № 5 відповідно до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 454 від 09.09.2013р., та Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015р.

Єдиною вимогою при цьому є відповідність загальної суми за період 12 місяців річній податковій декларації.

Під час судового розгляду встановлено, що задекларована позивачем сума доходу, з якої було розраховано єдиний внесок за 2014-2016 роки, відповідає показникам чистого оподатковуваного доходу за відповідні роки, при цьому, здійснений позивачем розподіл річної суми чистого оподатковуваного доходу не суперечить вимогам чинного законодавства.

Контролюючий орган, здійснивши відповідний розрахунок належної до сплати суми єдиного внеску, безпідставно збільшив таким розрахунком грошові зобов'язання позивача.

Крім того, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми, нарахованого єдиного внеску за 2014 - 2016 роки, подані за вказані роки у встановленому порядку, за встановленою формою та у строки, передбачені чинним законодавством. Зазначена у звітах сума єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі перерахована до бюджету, що не заперечувалось відповідачем.

Із урахуванням наведених норм права та фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що рішення № від 20.11.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 20.11.2017р. винесені відповідачем без дотримання вимог закону, а тому є наявними підстави для їх скасування.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 20.03.2018р. у справі № 820/2370/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

За таких умов колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги підставними та обґрунтованими, а тому такі підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДФС у Львівській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2018р. в адміністративній справі № 813/519/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДФС у Львівській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 05.12.2018р.