Справа № 522/19046/18
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/1465/18
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

05 грудня 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Чернявська Л.М., розглянувши адміністративний позов
Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2018 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 03.10.2018 року № 57182611 на загальну суму 46 696,49 гривень.

31 жовтня 2018 року позов залишений без руху.

04 грудня 2018 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в порядку ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 19 КАС України про передання справи до Одеського окружного адміністративного суду для подальшого провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Ураховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Законом України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в рамках справи № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18, справи № 906/530/17 (провадження № 12-231гс 18), справи № 821/872/17 (провадження № 11-834 апп18).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на вимоги ч.5 ст. 287 КАС України, враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження» у випадку розгляду цієї адміністративної справи та прийняття будь-якого рішення у ній Приморським районним судом м. Одеси, останній не відповідатиме критерію «суд, встановлений законом» в розумінні ст. 6 Конвенції, оскільки не буде дотриману юрисдикційну умову такої відповідності (суд повинен бути повноважним, діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Суд звертає увагу, що відповідно до приписів пункту 1 частини 3 ст. 317 КАС України, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду це є порушенням норм процесуального права, що в свою чергу є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Крім того, згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Відповідно до ч.1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до підсудності іншого суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Відповідно до вимог ст. 318 КАС України прийняте судом рішення з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Виходячи з аналізу положень КАС України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, суддя приходить до висновку про необхідність направлення зазначеної справи для розгляду по суті за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду, якому ця справа предметно підсудна, в силу вимог ст. 20 КАС України, оскільки Приморський районний суд м Одеси не є судом, повноважним згідно закону на розгляд справи цієї категорії.

За таких обставин та керуючись ст. 20, 21, 29, 30, 294-295, 318 КАС України,

УХВАЛИВ:

Адміністративну справу за позовом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника, передати на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Пʼятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом п'ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Суддя Л.М. Чернявська 05.12.2018