Справа № 821/1928/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1928/17

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю апелянта ОСОБА_1

представників позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року, ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні о 16:07 год, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просили визнати рішення Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про відмову, яке викладене у листі від 18.03.2016 року за №П-1762/0-400/6-16-СГ не законним і безпідставним та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) із земель наданих в оренду ОСОБА_7 площею 59,9521 га для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту на території Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок суперечить ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що у зв'язку з тим, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_7 за таких умов надання дозволу на розроблення проекту землеустрою іншим особам з подальшим нданням цієї ділянки у власніть, суперечить положенням частини 5 ст. 116 Земельного кодексу України. Також заявник зазначає, що наказом Головного управління від 10.07.2018 року №2427-СГ припинено договір оренди спірної земельної ділянки для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Садівської сільської ради.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. В свою чергу на даний час в Херсонському міськом суді перебуває справа щодо скасування наказум Головного управління від 10.07.2018 року №2427-СГ.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі статутом фермерського господарства "Агро Лада" позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є засновниками господарства, решта позивачів є його членами.

Відповідно до розділу 6 статуту "Земля ФГ", фермерське господарство створене відповідно до законодавства України на земельній ділянці площею 1,8635 га, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та на земельних ділянках загальною площею 59,9521 га на підставі договору оренди землі від 21 листопада 2014 року, посвідчених Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права серії ЕЕН 478329 та серії ЕЕН 478330.

Позивачі звертались до відповідача з заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю), на території Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, для ведення фермерського господарства.

18 березня 2016 року листом №П-1762/0-400/6-16-СГ відповідач зазначив, що договір оренди землі був зареєстрований у листопаді 2014 року строком на 7 років, з метою дотримання вимог раціонального землекористування та наповнення місцевих бюджетів, а тому ГУ Держгеокадастру у Херсонській області відмовляє у задоволенні заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельних ділянок у власність громадянам-членам ФГ "Агро Лада" для ведення фермерського господарства із земель Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, а також відмовляє орендарю у достроковому припиненні договору оренди землі загальною площею 59,9521 га.

Листом від 16 червня 2017 року №С-6239/0-1850/6-17 відповідач повідомив позивачів, що листом від 18 березня 2016 року №П-1762/0-400/6-СГ вже надано відповідь на відповідні заяви, а перегляд свого рішення відповідач не вважає за доцільне.

Задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зазначено, що фактично відповідач уникнув відповіді на заяви позивачів, а також не вирішив остаточно та в передбачений законом спосіб питання про надання дозволу на розробку відповідних проектів землеустрою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.6 та 7 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.2 та 3 ст.123 ЗК України).

З аналізу наведених норм права вбачається, що ч.7 ст.118 ЗК України регламентовано виключний перелік правових підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, який, на думку колегії суддів є виключний та не підлягає розширеному тлумаченню.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відводу земельної ділянки став лист від 16 червня 2017 року №С-6239/0-1850/6-17 в якому відповідач повідомив позивачів, що листом від 18 березня 2016 року №П-1762/0-400/6-СГ вже надано відповідь на відповідні заяви, а перегляд свого рішення відповідач не вважає за доцільне.

Таким чином вірним є висновок суду першої інстанції , що підстави ненадання дозволу, які наведені у листі відповідача від 18.03.2016 №П-1762/0-400/6-16-СГ законом не передбачені, а отже є незаконними.

З аналізу спірної відповіді вбачається, що фактично клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідачем не було розглянуто, мотивованої відповіді із зазначенням підстав, передбачених відповідними нормами законодавства надано не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства оформлена у вигляді листа, не відповідає нормам чинного законодавства, прийнята з порушенням встановлених правил та процедури.

Відповідач, відмовляючи в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у формі листа «Про надання відповіді», фактично прийняв акт індивідуальної дії, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги.

Також колегія суддів зазначає, що в даному випадку ефективним способом правового захисту є не тільки визнання вказаної відмови неправомірною, а зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Конструкція норми статті 118 Земельного кодексу України не містить положень про наявність дискреції у діях органу, який приймає рішення про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Зокрема в законодавстві дискреція у повноваженнях державного органу зазвичай визначається словами "може", "має право", тощо, які свідчать про можливість свободи поведінки субєкта прийняття рішення, який може керуватися власними переконаннями, власними уявленнями про доцільність, а також обґрунтованим за певної ситуації адміністративним розсудом.

В той же час норма частини 7 статті 118 Земельного кодексу України визначає, що відповідний орган розглядає клопотання і дає дозвіл або відмовляє у видачі дозволу з підстав передбачених вказаною нормою.

Отже в конструкції вказаної норми чітко передбачені конкретні дії субєкта владних повноважень у конкретній юридичній ситуації, без надання йому права дискреції (власного розсуду) у питаннях на які землі і яким особам доцільно чи недоцільно надавати дозволи на розроблення проекту землеустрою.

В той же час, відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано ч.6 ст.118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу-надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Європейської конвенції з прав людини та основних свобод закріплено право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі.

Отже завданням суду є не лише суто захист прав і свобод людини, але такий захист, який би призвів до ефективного поновлення порушеного права.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із повною юрисдикцією, тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі Обермейєр проти Австрії (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі Гранд Стівенс проти Італії (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що саме зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельних ділянок у власність членам фермерського господарства "Агро Лада" ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 для ведення фермерського господарства із земель Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області із земель наданих в оренду ОСОБА_7 площею 59,9521 га є ефективним засобом правового захисту прав позивачів, у зв`язку судом першої інстанції законно задоволено адміністративний позов.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 812/1557/17.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року - без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2018 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов