Справа № 814/934/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/934/18

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В. Дата і місце ухвалення: 31.05.2018р., м.Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 21 березня 2018 року №20-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 27.06.2018 року Державна фіскальна служба України подала апеляційну скаргу, обґрунтовану порушенням судом норм матеріального і процесуального права та не повним з'ясуванням судом обставин справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення йому догани стало наслідком неналежного виконання обов'язків в.о. начальника ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_2 в частині організації виконання доручень, наданих першим заступником голови ДФС Біланом С.В., а також невжиття достатніх заходів щодо забезпечення безумовного виконання листів ДФС України. Також, позивачем допущено послаблення контролю за адмініструванням податків, зокрема, не забезпечено відпрацювання по 31 платнику ПДВ розбіжностей між сумами виписаних податкових накладних та сумами задекларованого ПДВ в деклараціях.

Також, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття ДФС України наказу від 21 березня 2018 року №20-дс поза межами строків, визначених Законом України «Про державну службу», та зазначає про помилковість висновків суду, що датою виявлення проступку є 04.09.2017 року. Факт вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного проступку за час виконання ним обов'язків начальника ГУ ДФС у Миколаївській області, що полягає у неналежному виконанні службових обов'язків, організації роботи та контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів, підтвердився за результатами проведеного дисциплінарного провадження.

У зв'язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року та прийняття нової постанови - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом ДФС України від 29.04.2016 року №1798-о позивач призначений на посаду начальника Миколаївської митниці ДФС.

З 10.04.2017 року, на підставі наказів ДФС України від 07.04.2017 року №790-о, від 04.05.2017 року №1042-о, від 02.06.2017 року №1295-о, від 03.07.2017 року №1542-о, від 04.08.2017 року №1853-о, від 10.08.2017 року №1957-о, від 08.09.2017 року №2107-о, від 19.10.2017 року №2521-о, від 31.10.2017 року №2631-о, на ОСОБА_2 неодноразово покладалися обов'язки начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області.

17.11.2017 року ДФС України видала наказ №781 «Про проведення службового розслідування», яким наказала дисциплінарній комісії з розгляду дисциплінарних справ ДФС провести у місячний термін з 20.11.2017 року службове розслідування стосовно начальника Миколаївської митниці ДФС ОСОБА_2 за час виконання ним обов'язків начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області з питань незабезпечення виконання доручення, невжиття дієвих заходів для забезпечення ефективної організації роботи підпорядкованих підрозділів при відпрацюванні ризикових суб'єктів господарювання, задіяних у схемах руху сумнівного податкового кредиту тощо.

За результатами зазначеного службового розслідування, 19.12.2017 року дисциплінарною комісією ДФС України складено висновок «Про результати службового розслідування стосовно начальника Миколаївської митниці ДФС ОСОБА_2.» №1872/99-99-06/ДК, з переліком та описом встановлених правопорушень.

На підставі матеріалів дисциплінарного провадження, ДФС України видано наказ від 21.03.2018 року №20-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.», яким, на підставі ст.ст. 65, 66 та 77 Закону України від 10 грудня 2015 року №889 VIII «Про державну службу», оголошено догану начальнику Миколаївської митниці ДФС ОСОБА_2, за час виконання ним обов'язків начальника ГУ ДФС Миколаївської області, за неналежне виконання службових обов'язків організації роботи та контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів, невжиття заходів щодо забезпечення виконання доручень ДФС, неефективно організовану роботу підпорядкованих підрозділів з відпрацювання суб'єктів господарювання, задіяних у схемах руху сумнівного податкового кредиту з ПДВ, не забезпечення контролю за виконанням наданих доручень щодо відпрацювання ризикових суб'єктів господарювання, передбачених вимогами наказу №543, що призвело до порушення вимог підпунктів 2.1.2. - п.п. 2.1.5 наказу №543, та невикористання права на проведення належних заходів, передбачених пп.78.1.4 п.78.1. ст.78 Кодексу, по підприємствах, у яких наявні недостовірні дані.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного наказу ОСОБА_2 оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 21.03.2018 року №20-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.», виходив з того, що як в спірному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності, так і в матеріалах службового розслідування не міститься посилань на те, які саме дії або бездіяльність та в чому це полягає, призвели до скоєння позивачем дисциплінарного проступку. Суд першої інстанції зазначив, що у наказі від 21.03.2018 року №20-дс відповідачем застосовані такі вислови як «не належна організація», «в результаті послаблення контролю», «не забезпечено відпрацювання», «не вжито достатніх заходів», «встановлено деякі недоліки та деякі порушення» без вказівки на конкретні проступки ОСОБА_2 Також, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність Державною фіскальною службою України дотримання строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, встановлених ч.5 ст.76 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та про наявність підстав для їх задоволення. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 65 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII встановлено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності відповідно до є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Таким чином, ст.65 Закону №889-VIII визначає поняття дисциплінарного проступку, його об'єктивну та суб'єктивну сторону.

Обов'язковими ознаками дисциплінарного проступку є наявність його суб'єктивної сторони - наявності вини та об'єктивної сторони - протиправної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 65 Закону №889-VIII встановлений перелік дисциплінарних проступків державного службовця, яким є, зокрема, невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (п.5 ч.2 ст.65).

Відповідно до ч.1 ст.64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.ч. 3, 6, 7 ст.66 Закону України «Про державну службу» у разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого п.5 ч.2 ст.65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану. Таке дисциплінарне стягнення накладається виключно за поданням дисциплінарної комісії.

Згідно ч.ч. 9, 10 ст.69 Закону №889-VIII подання дисциплінарної комісії є результатом розгляду дисциплінарної справи державного службовця, сформованої в установленому цим Законом порядку.

Частиною 1 статті 73 Закону №889-VIII встановлено, що дисциплінарна справа формується дисциплінарною комісією з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження.

Таким чином, Законом України «Про державну службу» встановлено, що підставою для порушення дисциплінарного провадження є скоєння державним службовцем дисциплінарного проступку, а саме протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення

При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку: об'єкта, об'єктивної сторони, суб'єкта, суб'єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення (ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника, тощо).

Об'єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб'єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов'язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: КЗпП України, Законом України «Про державну службу», правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень вищестоящих органів.

Таким чином, при наданні правової оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про державну службу».

З викладеного вбачається, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв'язок між ними і поведінкою правопорушника.

Дослідивши матеріали справи та документи, які були підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності колегія суддів дійшла висновку про недоведеність наявності у позивача дисциплінарного проступку та, відповідно, відсутність підстав для прийняття оскаржуваного наказу суб'єктом призначення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 21.03.2018 року №20-дс зазначено обставини щодо самоусунення позивача від виконання доручень ДФС України, наданих листами від 22.08.2017 року №22609/7/99-99-07-04-02-17 та від 04.09.2017 року №23514/7/99-99-07-04-02-17.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, такі твердження відповідача спростовуються матеріалами справи. Зокрема, судом встановлено, що лист ДФС України від 22.08.2017 року №22609/7/99-99-07-04-02-17 «Щодо надання інформації» згідно резолюції в.о. заступника начальника ГУ ДФС у Миколаївській області Раду В.К. «До роботи», було розписано на Управління моніторингу доходів та обліково-звітних систем. Зазначений лист позивачем було отримано та направлено для організації виконання заступнику начальника ГУ ДФС у Миколаївській області, відповідальному за даний напрям роботи.

На виконання листа від 04.09.2017 року №23514/7/99-99-07-04-02-17 надіслано до ДФС України лист від 08.09.2017 року №3809/8/14-29-07-03-06 «Про надання інформації», яким позивачем надано пояснення про стан організації роботи щодо виявлення та відпрацювання підприємств, які здійснюють реалізацію товарів, відмінних від придбаних.

Обставини щодо направлення листа ГУ ДФС у Миколаївській області від 08.09.2017 року №3808/8/14-29-07-03-06 на виконання листа ДФС України від 04.09.2017 року №23514/7/99-99-07-04-02-17 (вх.№2727/8 від 05.09.2017 року) за підписом в.о. заступника начальника Раду В.К., позивач пояснює тим, що наказом ДФС України №1853-о від 04.08.2017 року «Про покладання обов'язків на ОСОБА_2.» покладено на позивача виконання обов'язків начальника ГУ ДФС у Миколаївській області з 09.08.2017 року по 07.09.2017 року. Наступним наказом «Про покладання обов'язків на ОСОБА_2.» від 08.09.2017 року №2107-о покладено на позивача виконання обов'язків начальника ГУ ДФС у Миколаївській області з 08.09.2017 року по 07.10.2017 року.

Звіт про виконання контрольної картки від 07.09.2017 року №25280 до листа ДФС від 04.09.2017 року №23514/7/99-99-07-04-02-17 (вх.№2727/8 від 05.09.2017 року), сформовано управлінням моніторингу доходів та обліково-звітних систем ГУ ДФС у Миколаївській області та направлено до управління організації роботи ГУ ДФС у Миколаївській області 11.09.2017 року. Тобто, на момент виконання зазначеного листа наказів про покладання на позивача обов'язків начальника ГУ ДФС у Миколаївській області не було, у зв'язку з чим супровідний лист з поясненнями було підписано в.о. начальника ГУ ДФС у Миколаївській області Раду В.К.

Судом першої інстанції, також, встановлено, що в якості доводів правомірності оскаржуваного наказу, відповідач посилається на висновок службового розслідуванням, в якому зазначено, що в результаті послаблення контролю за адмініструванням податків не здійснено контрольно-перевірочні заходи щодо окремих платників податків та встановлено недоліки в організації роботи підпорядкованих підрозділів ГУ ДФС у Миколаївській області в частині дотримання вимог пп. 2.1.2 - 2.1.5 п. 2.1. Рекомендованого порядку взаємодії підрозділів ДФС при комплексному відпрацюванні податкових ризиків з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДФС України від 28.07.2015 року № 543.

Проте, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій ДФС України не вказала, якими саме нормами ПК України, Порядку №543 передбачено обов'язок позивача здійснювати вищенаведені заходи.

Досліджуючи інші посилання апелянта, що, на його думку, підтверджують висновки службового розслідування щодо неналежного виконання позивачем службових обов'язків організації роботи та контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів, неефективну організацію ним роботи підпорядкованих підрозділів, не забезпечення контролю за виконанням наданих доручень щодо відпрацювання ризикових суб'єктів господарювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що як у висновку службового розслідування, так і у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не міститься чіткої вказівки який саме дисциплінарний проступок вчинив позивач.

Наказ про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності має прийматися на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, які повинні досліджуватись під час перевірки і відповідати вимогам закону про їх належність та допустимість. При цьому, належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Дисциплінарне провадження повинно бути здатним призвести до встановлення фактів справи. Отже, розслідування повинно бути ретельним, тобто необхідно добросовісно намагатись з'ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Необхідно вживати усіх розумних і доступних заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події.

Комісією не вжито заходів щодо об'єктивного та оперативного встановлення обставин, оскільки саме проведення перевірки було поверховим та неповним, а висновки побудовані на загальних формулюваннях в чому полягає невиконання або неналежне виконання ОСОБА_2 посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Разом з тим, принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

В рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

На підставі викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ ДФС України від 21 березня 2018 року №20-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.» не містить складу дисциплінарного проступку, який вчинив позивач, у зв'язку з чим такий наказ не може бути визнаний обґрунтованим. А відтак, судом першої інстанції правомірно його скасовано.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування рішення від 31.05.2018р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук