Справа № 320/5591/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року № 320/5591/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, які виявились у непідтверджені статусу особи, ОСОБА_1, евакуйованої із зони відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році та визнання посвідчення громадянина евакуйованого із зони відчуження категорії 2 серії НОМЕР_1 виданим безпідставно;

- скасувати рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 26.07.2018 №195 в частині про не підтвердження статусу особи, ОСОБА_1, евакуйованої із зони відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році та визнання посвідчення громадянина евакуйованого із зони відчуження категорії 2 серії НОМЕР_1 виданим безпідставно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на момент аварії на Чорнобильській АЕС був зареєстрований та проживав в місті Прип'ять Чорнобильського району Київської області. З 01.09.1985 по 14.07.1988 навчався в Чернігівському середньому професійно-технічному училищі №6, однак на вихідні регулярно приїздив додому. Позивач стверджує, що 25.04.1986 (субота) зранку приїхав додому в м. Прип'ять Чорнобильського району Київської області, звідки, 27.04.1986, і був евакуйований разом з сім'єю "ОСОБА_5", оскільки його батьки працювали в Якутській АРСР в районі Крайньої Півночі, спочатку в село Залішани Поліського району Київського області, звідки він поїхав до Києва, а звідти - в Чернігів. В подальшому, позивачу, як особі, евакуйованій з 30-ти кілометрової зони відчуження, виконкомом Київської обласної ради народних депутатів було видано довідку № 33855, яка, в свою чергу, стала підставою для видачі, 20.04.1993, ОСОБА_2 посвідчення громадянина евакуйованого у 1986 році з зони відчуження категорії ІІ серії НОМЕР_1. Однак, рішенням Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році від 26.07.201 визнано посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії, позивача, виданим безпідставно, а довідку №33855 про евакуацію з м. Прип'ять Чорнобильського району Київської області - недійсною. Вважаючи рішення Комісії таким, що порушує його законні права та інтереси, а також позбавляє передбачених законом гарантій, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача, в письмовому відзиві, поданому до суду, позовні вимоги не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що оскаржуване рішення, прийнято відповідачем правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, оскільки позивачем не надано документів, які б підтверджували його проживання та евакуацію, в подальшому, з міста Прип'ять.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до дублікату довідки Держадміністрації Київської області від 07.04.1993 №33855 ОСОБА_1 станом на 26 квітня 1986 року фактично проживав та був прописаний АДРЕСА_1, звідки був евакуйований 27 квітня 1986 року.

На підставі довідки від 07.04.1993 №33855, Київської обласною державною адміністрацією 20.04.1993 видано позивачу посвідчення громадянина евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2) Серії НОМЕР_1.

26 липня 2018 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 не підтверджено статус особи, евакуйованої із зони відчуження у 1986 році, мотивуючи своє рішення тим, що позивачем не підтверджено проживання (перебування) на момент аварії в зоні відчуження, а зазначено, що на момент аварії та евакуації позивач навчався у місті Чернігові, тому визнано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_1 виданим йому безпідставно, довідку № 33855 визнано недійсною.

Не погоджуючись з таким рішенням Комісії позивач звернувся до суду з даних позовом.

З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві вбачається, що він, станом на 1986 рік був зареєстрований та проживав в м. Прип'ять. З 1985 по 1988 рік навчався в Чернігівському середньому професійно-технічному училищі №6, однак регулярно на вихідні приїздив додому. Так, зранку 26.04.1986 позивач приїхав додому автобусом з м. Чернігова, де дізнався, що на ЧАЕС трапилась аварія, проте суть аварії була не відома, однак вже 27.04.1986, приблизно о 14:00 був евакуйований разом з сім'єю ОСОБА_5, оскільки його батьки працювали в районі Крайньої Півночі, спочатку до с. Залішани Поліського району Київської області, потім до Києва, а звідти в Чернігів.

На підтвердження свого перебування у зоні відчуження, в момент аварії на Чорнобильській АЕС та подальшої евакуації, позивач надав суду: довідку №753, видану заступником директора ПО "ЧАЕС" Щербиною В.Г., відповідно до якої за період перебування позивача в зоні відчуження,- з 26.04.1986 по 27.04.1986, його доза зовнішнього опромінення склала 32 рад; заяву батька (ОСОБА_4.) щодо отримання компенсації за втрачене майно та відповідь на неї голови Прип'ятського виконкому; копію поквартирної картки з переліком зареєстрованих осіб; охоронне свідоцтво (бронь) №70 на квартиру у місті Прип'ять; телеграму, направлену позивачем своїм батькам в травні 1986 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 11 Закону №796-XII передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, крім іншого: евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення; особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 Закону є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Згідно з статтею 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (в редакції, чинній на час видачі посвідчення), потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28.06.1989 № 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997 було затверджено новий Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 51).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 51 потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 року №224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку № 51 встановлено, що посвідчення видається потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 року №224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки №3 або №4).

Відповідно до пункту 12 Порядку № 51 спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт. Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.

Спірні питання щодо визначення статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Комісію Київської обласної державної адміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, що є додатком до розпорядження Голови Київської обласної державної адміністрації від 5 листопада 1998 року №594 (далі - Положення № 594), відповідач є колегіальним органом і утворюється розпорядженням голови облдержадміністрації.

Відповідно до пункту 4 Положення №594 комісія в межах своїх повноважень приймає рішення, зокрема: про визнання статусу учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; про визнання статусу евакуйованих із зони відчуження в 1986 році; про визнання факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії.

Згідно з пунктом 5 Положення №594 Комісія має право запитувати від райдержадміністрацій, міськвиконкомів, підприємств, установ і організацій необхідну інформацію і документи, які б сприяли прийняттю об'єктивних рішень.

При розгляді відповідних справ Комісія може запрошувати на свої засідання і заслуховувати пояснення як заявників, так і окремих посадових осіб.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою для визнання відповідачем виданого посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії Б, таким, що видано безпідставно, стала непідтвердженість у безумовному порядку проживання (перебування) позивача на момент аварії у зоні відчуження.

Разом з тим, з копій: дублікату довідки державної адміністрації Київської області №333855; витягу з поквартирної картки з переліком зареєстрованих осіб, охоронного свідоцтва (бронь) №70 на квартиру у місті Прип'ять, заяви батька позивача (ОСОБА_4.) № 2327 щодо отримання компенсації за втрачене майно та відповіді на неї голови Прип'ятського виконкому, довідки №753, виданої заступником директора ПО "ЧАЕС" Щербиною В.Г., вбачається, що ОСОБА_1, на момент аварії на Чорнобильській АЕС, був зареєстрований та перебував у місті Прип'ять Чорнобильського району Київської області, звідки разом з усім населенням, 27.04.1986, був евакуйований в село Залішани Поліського району Київської області, та за період з 26.04.1986 по 27.04.1986 отримав дозу зовнішнього опромінення 32 рад.

На підставі довідки встановленого зразку № 333855 від 03 лютого 1993 року (додаток № 3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затв. постановою КМ України № 501 від 25.08.1992 р.), виданої на ім'я ОСОБА_1 держадміністрацією Київської області, ОСОБА_1 було видано посвідчення громадянина, евакуйованого із зони відчуження у 1986 році, категорія 2, серії НОМЕР_1, при видачі якого проводилися перевірка обґрунтованості підстав для його видачі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачу правомірно, Київською обласною держадміністрацією, видано довідку №333855 про його евакуацію з міста Прип'ять Чорнобильського району Київської області та на підставі цієї довідки, - посвідчення громадянина, евакуйованого в 1986 році із зони відчуження.

Сукупність встановлених вище обставин у справі вказує на протиправність прийняття Комісією по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації рішення, яке оформлене у вигляді протоколу від 26.07.2018 № 195, в частині, що стосується визнання посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії ІІ серії Б № 069879 виданим безпідставно, а довідку №333855 про евакуацію ОСОБА_1 з міста Прип'ять - недійсною, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, суд вважає, що в даному випадку, належним та допустимим способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов'язання відповідача повторно розглянути питання щодо підтвердження ОСОБА_1 статусу особи, евакуйованої із зони відчуження у 1986 році з прийняттям вмотивованого та обґрунтованого рішення відповідно до закону та з урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач є звільненим від сплати судового збору. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати присудженню з державного бюджету на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 205, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, які виявились у непідтверджені статусу особи, ОСОБА_1, евакуйованої із зони відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році та визнання посвідчення громадянина евакуйованого із зони відчуження категорії 2 серії НОМЕР_1 виданим безпідставно.

Зобов'язати Комісію по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації повторно розглянути питання щодо підтвердження ОСОБА_1 статусу особи, евакуйованої із зони відчуження у 1986 році з прийняттям вмотивованого та обґрунтованого рішення відповідно до закону та з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.