Справа № 460/2614/18
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2018 року м. Рівне №460/2614/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення №35178-13 від 06.09.2016 про визначення податкового зобов'язання з податку з нерухомості на суму 2089,84 грн.;

- податкового повідомлення-рішення №35175-13 від 06.09.2016 про визначення податкового зобов'язання з податку з нерухомості на суму 2058,66 грн.;

- податкового повідомлення-рішення №35172-13 від 06.09.2016 про визначення податкового зобов'язання з податку з нерухомості на суму 2243,24 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом протиправно та безпідставно. Зокрема, вказує на те, що ОСОБА_1 та Селянське (фермерське) господарство "Данчиміст" є сільськогосподарськими товаровиробниками, а будівлі, які належать на праві приватної власності позивачу, використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Наголошує, що такі об'єкти нежитлової нерухомості відповідно до абзацу "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно. З огляду на наведене, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.10.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 09.11.2018 на 14:30 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечує проти їх задоволення. На обґрунтування зазначає, що з огляду а приписи ст. 265, 266 Податкового кодексу України, нежитлові приміщення, які перебувають у власності позивача, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Наголошено на обов'язковості сплати відповідного податку позивачем, з огляду на його визначення рішенням Мирненської сільської ради від 27.01.2015 №544 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки". За таких обставин, просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись з аргументами відповідача, позивачем подано відповідь на відзив (а.с.58-64).

Ухвалою суду від 09.11.2018 у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, відмовлено. Вирішено перейти до розгляду справи №460/2614/18 у порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку від 18.11.2003 №064749, №064750 що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,26 га та 0,55 га, що розташовані на території Мирненської сільської ради Костопільського району, з цільовим призначенням (використанням): для ведення особистого селянського господарства (а.с.15,16).

Згідно з Свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 05.07.2012 та Витягів про державну реєстрацію прав станом на 06.07.2012 ОСОБА_1 належить на праві власності будівля корівника-відгодівельника, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 857,9 кв. м., будівля свинарника, що розміщена за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 845,1 кв. м., будівля ангару, що розміщена за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 1318,4 кв. м. (а.с.18-23).

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія ААА № 161760 від 10.12.2007 та Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серія АБ № 657081 від 20.01.2013 з 19.12.2003 було зареєстровано селянське (фермерське) господарство "Данчиміст" керівником якого є ОСОБА_1 (а.с. 62, 31).

06.09.2016 Головне управління ДФС у Рівненській області обчислило позивачеві суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік, щодо зазначених вище об'єктів нерухомості, прийнявши відповідні податкові повідомлення-рішення:

- №35178-13, яким визначено суму податкового зобов'язання у розмірі 2089,84 грн. (а.с.12);

- №35175-13, яким визначено суму податкового зобов'язання у розмірі 2058,66 грн. (а.с.13);

- №35172-13, яким визначено суму податкового зобов'язання у розмірі 2243,24 грн. (а.с.14).

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України - "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з абз. 2 пп. "ґ" пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України).

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що у разі наявності об'єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобов'язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Порядок прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивачем не оспорюється, водночас ставиться під сумнів визначення об'єкту оподаткування як такого, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до абз."ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Абзацом 11 ст. 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" від 18.01.2001 № 2238-ІІІ передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 належать на праві приватної власності земельні ділянки площею 3,26 га та 0,55 га на території Мирненської сільської ради Костопільського району Рівненської області з цільовим призначенням "ведення особистого селянського господарства", а також будівля корівника-відгодівельника, будівля свинарника, будівля ангару.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, зазначені вище будівлі, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1, відносяться до групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127), клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Водночас, судом встановлено, що цільове призначення будівель, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1, є використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, оскільки об'єкти нежитлової нерухомості були частинами пайового фонду КСП "Мир", яке використовувало їх у сільськогосподарській діяльності. Вказані обставини підтверджено Свідоцтвом на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія РВ № 0318 від 22.02.2011(а.с. 17).

Окрім того, судом було встановлено, що позивач є керівником селянського (фермерське) господарство "Данчиміст".

Відповідно до Статуту селянського (фермерського) господарства "Данчиміст", зареєстрованого розпорядженням голови Костопільської районної державної адміністрації № 606-р від 19.12.2003, засновником та головою господарства є ОСОБА_1, а майно, яке передане особисто головою господарства належить господарству (а.с. 24-30).

Водночас, наявними у матеріалах справи копіями паспортів великої рогатої худоби LС 829673 від 24.03.2014, LА 274493 від 11.07.2012, LА 274490 від 11.07.2012, LА 274491 від 11.07.2012 підтверджується те, що протягом 2015 року ОСОБА_1 займався вирощуванням та реалізацією великої рогатої худоби (а.с. 38, 39, 44, 45).

Згідно з твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві та відповіді на відзив, а також звітом про основні показники господарської діяльності фермерського господарства, малого підприємства у сільському господарстві у 2015 році селянське (фермерське) господарство "Данчиміст" займається розведенням худоби та птиці, зокрема, свиней, для чого використовує будівлю свинарника, що розміщена за адресою: вул. Колгоспна, 1г, с. Данчиміст, Костопільського району, Рівненської області (а.с. 32-34).

Згідно з твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві та відповіді на відзив, а також звітом про наявність сільськогосподарської техніки в сільськогосподарських підприємствах у 2015 році селянське (фермерське) господарство "Данчиміст" має у власності сільськогосподарську техніку та зберігає її у будівлі ангару, що розміщена за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 35-36).

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 та Селянське (фермерське) господарство "Данчиміст", засновником та головою якого є ОСОБА_1, є сільськогосподарськими товаровиробниками, а будівлі, які належать позивачу на праві приватної власності, використовуються сільськогосподарськими товаровиробниками безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та не є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно.

Посилання відповідача на обов'язковість сплати податку на нерухоме майно позивачем, враховуючи визначеність його ставок відповідним рішенням Мирненської сільської ради, судом до уваги не береться, оскільки фактично спірним у даних правовідносинах є віднесення об'єктів нерухомості до об'єкту оподаткування податком на нерухоме майно.

Суд звертає увагу сторін на те, що приписами абз."ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено пільгу щодо об'єкта оподаткування з податку на нерухоме майно сільськогосподарських товаровиробників, призначеного для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Тобто вказана пільга не пов'язана із власником майна, а стосується користування таким майном сільськогосподарським товаровиробником у сільськогосподарській діяльності.

Крім того, відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано використання зазначених будівель у сільськогосподарській діяльності та наявність у ОСОБА_1 статусу сільськогосподарського товаровиробника, суд вважає, що у позивача не виникло обов'язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки, оскільки відсутній об'єкт оподаткування.

При вирішенні даного спору суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06) було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність об'єкта оподаткування податком на нерухоме майно, то дії контролюючого органу щодо визначення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно для ОСОБА_1 не відповідають чинному законодавству, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення щодо визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки по об'єктах нежитлової є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею ч.1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ч.1ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та зазначених норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано належними та допустимими доказами позовні вимоги, разом з тим відповідачем не доведено правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

У зв'язку з цим, адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене вище, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., сплачені згідно квитанції № 149 від 16.10.2018, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.3).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_4 35030, ідентифікаційний НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №35178-13 від 06.09.2016 про визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 2089,84 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №35175-13 від 06.09.2016 про визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 2058,66 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №35172-13 від 06.09.2016 про визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 2243,24 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати на суму 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 07 грудня 2018 року.

Суддя Борискін С.А.