Справа № 813/2057/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1944/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року (прийняте у м. Львові суддею Хомою О.П.) в адміністративній справі № 813/2057/18 за позовом ОСОБА_2 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив:

- зобов'язати Департамент захисту економіки Національної поліції України (далі - ДЗЕ НП України) прийняти поданий ним звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт;

- стягнути з ДЗЕ НП України на його користь грошову компенсацію за витрати під час стажування (відрядження) з 31.08.2017 по 27.12.2017 в сумі 36 760 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом заступника голови - начальника ДЗЕ НП України № 882 від 22.08.2017 «Про організацію стажування працівників ДЗЕ» його було відряджено для проходження стажування до м. Сєверодонецька Луганської області з 31.08.2017 до 27.12.2017. Після завершення стажування ним сформовано авансовий звіт з відповідними додатками про витрати на загальну суму 36 760,00 грн, проте такий повернуто йому без виконання. Вважаючи, що відповідач протиправно не здійснив компенсацію вказаних вище витрат, він звернувся до суду з цією позовною заявою.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ДЗЕ НП України, який вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач був направлений не у відрядження, а для проходження стажування, як виду післядипломної освіти, у зв'язку з чим коштами на відрядження не фінансувався. Також зазначає, що з метою посилення соціального захисту поліцейських, які направлені для проходження стажування до управлінь захисту економіки в Донецькій та Луганській областях, виплату їм грошового забезпечення було рекомендовано проводити з урахуванням додаткового преміювання у розмірах до 2000 гривень понад установлені рекомендовані граничні розміри грошового забезпечення за відповідними посадами пропорційно часу перебування на стажуванні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду першої інстанції правильним, законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними та такими, що суперечать приписам законодавчих актів.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 22.08.2017 заступник голови - начальником ДЗЕ НП України видав наказ за № 882 «Про організацію стажування працівників ДЗЕ».

У преамбулі наказу вказано, що такий прийнято згідно вимог статті 75 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) та розділу IX Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого наказом МВС від 24.12.2015 № 1625, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.01.2016 за № 76/28206, з метою формування і закріплення на практиці професійних знань, умінь, навичок, а також перевірки ділових якостей поліцейських.

Пунктом 1 наказу наказано відрядити для проходження стажування з 28.08.2017 до 27.12.2017 до управління захисту економіки в Луганській області майора поліції ОСОБА_2, оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки у Львівській області.

За результатами проходження стажування ОСОБА_2 склав звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Керівником стажування 03.01.2018 складено відгук-характеристику про проходження стажування ОСОБА_2 у період з 27.08.2017 по 27.12.2017.

Звіт про використання коштів разом з документами, що підтверджують витрати під час стажування (відрядження) з 31.08.2017 по 27.12.2017 в сумі 36 760 грн, позивач направив до ДЗЕ НП України.

Листом від 23.01.2018 № 784/39/02-2018 ДЗЕ НП України повернуло ОСОБА_2 без виконання документи щодо авансового звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, з тих підстав, що стажування поліцейських не є службовим відрядженням, строк якого не може перевищувати в межах України 30 календарних днів.

Відповідь надана з посиланням на пункт 6 постанови КМУ від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та пункт 3 Інструкції про службові відрядження поліцейських в межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_2 оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що позивач, перебуваючи на стажуванні, виконував наказ начальника Департаменту від 22.08.2017 р. № 882 «Про організацію стажування працівників ДЗЕ». Отже, стажування (як вид післядипломної освіти) є формою виконання завдання з метою набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов'язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Позивач був позбавлений права не виконувати рішення керівництва про відрядження та не міг уникнути витрат під час відрядження.

З урахуванням того, що фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, суд дійшов висновку, що сума витрат у розмірі 36 760,00 грн, яка підтверджена позивачем, відповідачем має бути відшкодована.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону 580-VIII післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України «Про вищу освіту», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, і складається з: спеціалізації; перепідготовки; підвищення кваліфікації; стажування.

Згідно із пунктом сьомим розділу І, пунктами першим та четвертим розділу ІІІ «Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2015 № 1625, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.01.2016 за № 76/28206, (далі - Положення № 1625) одним із видів післядипломної освіти є стажування - набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов'язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Тривалість навчання в системі післядипломної освіти визначається відповідно до навчальних планів та програм і встановлюється навчальним закладом, органом поліції, підприємством, установою, організацією, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься навчання, відповідно до законодавства за погодженням із замовником.

Фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до пунктів другого та третього розділу І Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 за № 1042/30910, (далі - Інструкція № 672) службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов'язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби. Основними завданнями службових відряджень є, зокрема, участь у проведенні нарад, конференцій, семінарів та інших заходів; навчання працівників органів (підрозділів) поліції.

Згідно із пунктом другим розділу II Інструкції № 672 строк відрядження не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, але з дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов'язки строк відрядження може бути продовжено, при цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів. Строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання.

Відповідно до пунктів першого, третього, четвертого, восьмого розділу ІІІ Інструкції № 672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження» (далі - картка АІС «Відрядження») (додаток 1), які оформлюються відрядженою особою. Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження. На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер. Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється. Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою. Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов'язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу. Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Враховуючи вищенаведене, Інструкцією № 672 чітко передбачено, що поліцейські направляються у відрядження, зокрема, на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів. Разом з тим, перепідготовка, підвищення кваліфікації, стажування відповідно до приписів Закону № 580-VIII та Положення № 1625 є видами післядипломної освіти поліцейських.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивача було відправлено саме у відрядження.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав, що позивач, перебуваючи на стажуванні, виконував наказ начальника ДЗЕ НП України і не мав права не виконувати рішення керівництва про відрядження та, відповідно, не міг уникнути витрат під час відрядження.

Доводи відповідача про те, що позивач був направлений не до навчального закладу, а у підрозділ Національної поліції, не брав участі у заходах, для яких зазвичай поліцейські відправляються у службові відрядження, а саме: у проведенні конференцій, семінарів та інших заходів, не проводив навчання працівників органів поліції, на думку суду, не спростовують зазначених вище висновків, оскільки місце та форма проходження стажування поліцейським не має визначального значення для встановлення факту відрядження.

Доводи відповідача про те, що термін стажування позивача становив 121 день, а розмір фінансування відрядження обмежений 60 днями, колегія суддів вважає безпідставними і не бере до уваги, оскільки пунктом другим розділу II Інструкції № 672 встановлено, що строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання. Тобто, у разі направлення поліцейського для перепідготовки, підвищення кваліфікації чи інших видів післядипломної освіти, строк відрядження встановлюється в межах строку навчання і у спірному випадку такий строк не був перевищений.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ДЗЕ НП України не надав жодних пояснень та обґрунтувань щодо видачі позивачу посвідчення про відрядження, при доводах відповідача, що перебування позивача на стажуванні в Луганській області не було відрядженням.

Відповідно до пункту 9 Інструкції № 672 витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за № 218/2658.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 встановлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: 1) витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

Судом встановлено, що понесені позивачем витрати за період з 31.08.2017 до 27.12.2017 в сумі 36 760,00 грн підтверджуються належним чином оформленими та достатніми документами, копії яких є в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи, що факт проходження позивачем стажування та понесення ним витрат в період стажування підтверджено документально, фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що сума понесених позивачем витрат у розмірі 36 760,00 грн. повинна бути відшкодована ДЗЕ НП України.

Щодо доводів відповідача про те, що з метою посилення соціального захисту поліцейських, які направлені для проходження стажування до управлінь захисту економіки в Донецькій та Луганській областях, їм виплачувались додаткові премії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів третього, дванадцятого Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, премія є складовою частиною грошового забезпечення поліцейського, а керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Тобто, премії є заохочувальним додатковим видом грошового забезпечення, призначаються та виплачуються поліцейським, зокрема, за особливий характер проходження служби та з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на них завдань, як у випадку проходження позивачем стажування на території Луганської області.

Водночас, відшкодування витрат на відрядження не входить до складу грошового забезпечення, а є компенсаційною виплатою, призначеною для компенсації витрат, понесених поліцейським особисто за час перебування у відрядженні.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що відшкодування витрат на відрядження та премія за правовою природою є абсолютно різними виплатами, а тому виплата поліцейському премії в період його перебування у відрядженні в розмірі, більшому ніж поліцейським, які проходили у відповідний період службу в місцях постійного несення служби, не заміняє відшкодування понесених ним витрат під час відрядження за рахунок особистих коштів та не звільняє керівництво від обов'язку відшкодування таких коштів.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року в адміністративній справі № 813/2057/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 07 грудня 2018 року.