Справа № 1540/3544/18
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3544/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.,

за участю секретаря Ягенської К.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м.Одесі клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору АТКБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса від 07.09.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №12622 протиправним та його скасування та зупинення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича у якому просить суд визнати протиправним та скасувати виконавчий напис нотаріуса від 07.09.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №12622 та зупинення виконавчого провадження.

01.10.2018 року до суду надійшло письмове клопотання вх..№28875 представника відповідача про закриття провадження у справі з посиланням на п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з'явились про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п.1.ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Позивач у позові зазначає, що за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.. з неї на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» стягнуто 37802,49грн., в тому числі заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4754,49грн., заборгованість по відсотках в розмірі 30771,17грн. заборгованість по штрафах 2276,30грн., та витрати на здійснення виконавчого напису 1800грн.

Підставою позову позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений не в належному нотаріальному окрузі, так як кредит вона брала в Одеській філії ПАТ КБ «Приватбанк», а не в Києві, та те, що вона договір з банком не укладала, а підписала на одному листочку угоду на отримання банківської карти, та за цією картою вона отримала тільки 5000грн., та ще 10 років потому, та вже сплив строк позовної давності на стягнення даної суми та виконавчий напис може вчинятися тільки у випадку безперечності заборгованості, а вона з сумою боргу не згодна.

Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з &? ;…&?л; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &l";…&g>;. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до абз.3 п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 87 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон № 3425-XII) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

За статтею 88 Закону № 3425-XII нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 1 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 50 Закону № 3425-XII нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Як вбачається з адміністративного позову, ні позивач, ні відповідач не є органом владних повноважень та не здійснює владних управлінських функцій.

Щодо владності у нотаріальних правовідносинах, то вона виявляється лише в офіційній силі нотаріальних актів, а тому даний спір не є публічно-правовим та не випливає із захисту прав, свобод та інтересів фізичних чи юридичних осіб саме у сфері публічно-правових відносин, а тому дана справа не є справою адміністративної юрисдикції та не підлягає розгляду адміністративним судом.

При цьому суд враховує, що друга позовна вимога про зупинення виконавчого провадження є похідною від першої, а тому підлягають розгляду одному провадженні.

При цьому суд враховує висновки викладені Великою палатою Верховного суду по справі №753/4294/17-ц від 31.10.2018р.

Враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, так як розгляд справи за вказаними вимогами відноситься до цивільної юрисдикції.

Керуючись ст.ст.19,238,248,256 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (65013, АДРЕСА_1) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича (01001, АДРЕСА_2) про визнання виконавчого напису нотаріуса від 07.09.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №12622 протиправним та його скасування та зупинення виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення в апеляційному порядку відповідно до ст..293КАС України з урахуванням п.15.5 Перехідних положень Розділу VІІ КАС України.

Повний текст ухвали виготовлений 06.12.2018 року.

Суддя Іванов Е.А.