Справа № 360/3464/18
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3464/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (далі - відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- скасувати рішення (повідомлення) Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради № 128 від 22.10.2018 про відмову у призначенні допомоги ОСОБА_1 при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 допомогу при народжені дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину ОСОБА_2. 16.01.2018 Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного гериторіального управління юстиції у Луганській області було видано свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2, актовий запис № 10. До початку жовтня 2018 року, у зв'язку із частими захворюваннями дитини та відповідно зверненням за медичною допомогою, а також труднощами транспортування дитини грудного віку, позивач разом з сім'єю проживали на території непідконтрольній українській владі, а саме у м. Сорокине (Краснодон) Луганської області. 09.10.2018 позивач з донькою переїхали до м. Сєвєродонецьк Луганської області, перетнувши КПВВ «Станиця Луганська» та 17.10.2018 стали на облік в Управлінні праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, як внутрішньо переміщеної особи та проживають за адресою; АДРЕСА_1, 93405. На виконання вимог Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" звернулась до відповідача для отримання допомоги при народженні дитини за місцем проживання. На свою заяву отримала повідомлення про відмову у наданні державної допомоги сім'ям з дітьми від 22.10.2018. У рішенні про відмову від 22.10.2018 зазначено, що згідно п.12 Постанови КМУ від 27.12.2001 №1751 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Позивач зазначила, що її дитина народилась у м.Сорокине (Краснодон) та мешкала до жовтня 2018 року також у м.Сорокине (Краснодон) звернутися у вищезазначений строк до УПСЗ для отримання допомоги при народженні дитини не мала змоги, оскільки м. Сорокине (Краснодон) визначено населеним пунктом на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а отримання українського свідоцтва про народження дитини за таких обставин потребувало особливої процедури. Позивач не згодна з рішенням відповідача та вважає його таким, що порушує права дитини на отримання допомоги. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 05.11.2018 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.1-2).

Відповідач позовні вимоги не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 28.11.2018 надав відзив на позовну заяву (а.с.42-43), в якому зазначив, що відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001р. № 1751, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Дитина позивача, ОСОБА_2, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, а свідоцтво про народження видано Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 16.01.2018. 22.10.2018 року позивач звернувся до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги при народженні дитини. В призначенні зазначеної допомоги було відмовлено, оскільки відсутні законні підстави для призначення вищевказаної допомоги, тому що строк звернення за призначенням становить більш ніж 12 календарних місяців після народження дитини. Також просив звернути увагу суду на те, що поновлення строку для звернення за державної допомогою законодавством не передбачено. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ч.9 ст. 205 КАС України судом ухвалено розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 17.10.2018 НОМЕР_3 ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_1 (а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_2 у м.Сорокине (Краснодон), що підтверджується інформацією, зазначеною у свідоцтві про народження Сергії НОМЕР_2 від 16.01.2018 (а.с.14).

22.10.2018 позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини вперше та просила перераховувати кошти на рахунок в АТ "Ощадбанк" (а.с.45-47).

Повідомленням про надання (відмову) соціальної допомоги № 128 від 22.10.2018 Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області вирішено не призначати ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що згідно п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини (а.с.64).

Позивач вважає дії відповідача протиправними, а тому за захистом своїх прав звернулась до суду.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з таких вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною першою статті 1 Закон № 2811-XII громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 3 Закон № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина перша статті 5, частина перша статті 10 Закон № 2811-XII), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2009 року № 59).

Разом з тим, суд дійшов висновку, що звернення позивача із заявою про призначення їй державної допомоги при народженні дитини лише 22.10.2018 (понад 12 місяців після народження) не залежало від волі позивача та зумовлено обставинами, які об'єктивно завадили звернутися за допомогою раніше.

Такими обставинами, на думку суду, є: проведення у Луганській області антитерористичної операції, відповідно проживання позивача з сім'єю на території непідконтрольній українській владі, а саме у м. Сорокине (Краснодон) Луганської області; отримання свідоцтва про народження дитини українського зразка після набрання законної сили рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 06.12.2017 про встановлення факту народження; часті захворювання дитини, що підтверджується записами у медичній картці ОСОБА_2 (а.с.15-23, 29-30).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Крім того, варто зазначити, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своєї волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення на сході України бойових дій (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), суд дійшов висновку, що право позивача на отримання такої допомоги підлягає поновленню.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 591/610/16-а (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72289105).

Також частиною п'ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що повідомлення УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 22.10.2018, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Також суд звертає увагу на те, що у оскаржуваному повідомленні єдиною підставою для непризначення позивачеві допомоги при народженні дитини зазначено звернення за її призначенням пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини, інших підстав для відмови у призначенні такої допомоги не зазначено.

Крім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання допомоги при народженні дити не оскаржується сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачена діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо соціальних виплат безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету.

Понадто, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для відмови позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді скасування оскаржуваного рішення, суд зазначає таке.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Зважаючи, що порушення прав позивача на призначення їй допомоги при народженні дитини відбулося внаслідок прийняття відповідачем повідомлення про надання (відмову) соціальної допомоги № 128 від 22.10.2018, а не з діями (бездіяльністю), вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає, що належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування такого повідомлення відповідача.

Самі по собі дії (бездіяльність) відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано жодних зауважень щодо правильності чи повноти наданих разом із заявою про призначення допомоги при народженні дитини документів, як наслідок визнання протиправним та скасування повідомлення № 128 від 22.10.2018, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача призначити державну соціальну допомогу ОСОБА_1 при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 05.11.2018 відстрочено позивачу сплату судового збору по даній адміністративній справі у розмірі 704,80 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

29.11.2018 позивачем до суду надано квитанцію № 111 від 19.11.2018 про сплату судового збору у сумі 704,80 грн. (а.с.67).

Оскільки рішення прийнято на користь позивача, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги підлягають задоволенню, лише з корегуванням належного способу захисту порушених прав позивача, що фактично не змінює обсягу задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, пунктом 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 128 від 22 жовтня 2018 року.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області (93414, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 15-Б, ) призначити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) державну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі згідно Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області (93414, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 15-Б, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2018 року.

Суддя В.С. Шембелян