Справа № 675/2670/18
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2670/18
Провадження № 2-а/675/144/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" грудня 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області під головуванняя судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., учасників справи:

позивача: не зявився,

відповідач 1, 2: не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №2 Ізяславського відділення поліції Славутського відділу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2, Ізяславського відділення поліції Славутського відділу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (по тексту ОСОБА_1Д.) звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського СРПП №2 Ізяславського відділення поліції Славутського відділу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2, Ізяславського відділення поліції Славутського відділу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №506797 від 18.10.2018 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовані наступними обставинами.

Так, позивач вказує, що оскаржуване у справі рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивач звертає увагу суду, що в указаний в оскаржуваній постанові день не зупинявся працівниками Національної поліції та не бачив, щоб вимогу про зупинку керованого ним транспортного засобу було подано поліцейським за допомогою сигнального диска або руки. Також ОСОБА_1 акцентує увагу на тій обставині, що не бачив і не чув, щоб вимогу про зупинку керованого ним транспортного засобу того дня було подано шляхом увімкнення на автомобілі поліції проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору, та /або спеціального звукового сигналу.

Крім того позивач просив врахувати, що не бачив, щоб вимогу про зупинку керованого ним транспортного того дня було подано за допомогою спеціального табла, на якому було б зазначено вимогу про зупинку керованого транспортного засобу.

Як вважає позивач, відповідачем 1 не було враховано, що у вечірній час 18.10.2018 року, він зупинився на краю проїжджої частини по вулиці Незалежності в м. Ізяслав по власних потребах, і, що така зупинка не була вимушеною і не була вчинена в недозволеному місці, а тому визначені п. 9.9 ПДР України підстави для вмикання аварійної світлової сигналізації були відсутні.

ОСОБА_1 зазначає і те, що на шляху його руху автомобілем ані піших, ані на автомобілях поліцейських не було, і не бачив, що було висунуто вимогу про зупинку.

На переконання позивача жодних підстав, визначених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» для зупинки транспортного засобу не було, натомість після зупинки за власною ініціативою, працівники поліції підійшовши до автомобіля вимагали предявити документ, що посвідчує особу, і їм, по відсутності паспорта було надано посвідчення водія.

Позивач звертає увагу, що працівники поліції жодним чином не проінформували про те, що зупинили керований транспортний засіб, як і причину його зупинки, якби така відбувалася.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки вчинена ним зупинка транспортного засобу була здійснена не на вимогу працівника поліції, відповідної вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу не бачив і не чув, у його діях відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, позивач вказав на невідповідність оскаржуваної постанови нормам ст. 283 КУпАП, що є додатковою підставою для її скасування.

У судовому засіданні 05.12.2018 року представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Додатково пояснив, що крім обставин, викладених вище, заслуговує уваги і те, що зі змісту оскаржуваної постанови взагалі не слідує, що саме позивач під час керування транспортним засобом порушив вимоги п.п. 9.9. (б) Правил дорожнього Руху України. Вказує, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на марку, модель, номерний знак транспортного засобу, який було нібито зупинено та на якому нібито не було ввімкнуто аварійну світлову сигналізацію. Як вважає представник позивача, з змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що ОСОБА_1 взагалі керував будь - яким транспортним засобом в означений в постанові день та час.

На переконання представника позивача саме по собі порушення правил дорожнього руху в частині не вмикання аварійної світлової сигналізації у випадку зупинки на вимогу працівника поліції, у випадку доведеності такої обставини, не тягне за собою відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП України, з тих причин, що таке порушення de fakto має місце вже після припинення руху транспортного засобу, тоді як диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Як вважає представник позивача у випадку доведеності вини особи у порушенні вимог п.п. б п. 9.9 розділу 9 ПДР відповідальність настає за ст. 125 КУпАП.

Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач 1 у судовому засіданні 05.12.2018 року вказав на обгрунтованість оскаржуваної у справі постанови та просив відхилити адміністративний позов ОСОБА_1

Відповідач 2 у судове засідання 05.12.2018 року не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому порядку.

Представник позивача у судове засідання 06.12.2018 року не зявився, подавши відповідну письмову заяву щодо можливості продовження судового розгляду без його та участі позивача.

Відповідач 1 та відповідач 2 у судове засідання 06.12.2018 року не зявилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлені в установленому порядку.

Відповідно ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши, надані в судовому засіданні 05.12.2018 року пояснення представника позивача та відповідача 1, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №506797 від 18.10.2018 року, 18.10.2018 р. о 20 год. 10 хв. по вул. Незалежності в м. Ізяслав був зупинений автомобіль працівниками поліції, який після зупинки не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п.п. б п. 9.9 ПДР України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП)

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд констатує, що відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП настає, в тому числі, в разі, порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Разом з тим, пп. б п. 9.9 ПДР України визначає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Суд враховує доводи представника позивача з приводу того, що саме по собі порушення правил дорожнього руху в частині не вмикання аварійної світлової сигналізації у випадку зупинки на вимогу працівника поліції, у випадку доведеності такої обставини, не тягне за собою відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП України, оскільки порушення має місце вже після припинення руху транспортного засобу, тоді як диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

На думку суду такі покликання представника позивача є цілком логічними та не підлягають додатковому доведенню, а відтак, дійсно, у випадку доведеності вини особи у порушенні вимог п.п. б п. 9.9 розділу 9 ПДР відповідальність настає за ст. 125 КУпАП.

Обставини викладені відповідачем у оскаржуваній постанові виключають застосування до позивача стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, суд не оминає увагою приписів ст. 283 КУпАП, згідно якої постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості, в тому числі, і, про опис обставин, установлених під час розгляду справи, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак).

Разом з тим, всупереч вказаному вище положенню, відповідач 1 винісши постанову серії ДПО18 №506797 від 18.10.2018 року не вказав будь-яких відомостей щодо транспортного засобу, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак).

Встановлені судом обставини не спростовано відповідачем 1, будь-яких належних та допустимих доказів щодо правомірності оскаржуваного рішення надано не було.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тим самим, інші доводи на які покликається в позовній заяві ОСОБА_1, суд вважає не переконливими, оцінює їх критично з огляду на відсутність будь-яких доказів на їх обгрунтування.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, крім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

На переконання суду системний аналіз вказаних вище норм чинного законодавства України та встановлених у ході розгляду обставин дає підстави вважати, що оспорюване рішення не у повній мірі відповідає вимогам закону, а відтак підлягає скасуванню.

Враховуючи, що відповідач 1, 2 не довели правомірність і законність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №506797 від 18.10.2018 року, не спростували доводів позивача, викладених у його позові та покликань його представника у судовому засіданні 05.12.2018 року, не довели наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 8, 9, 11, 13, 14, 77, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, ст. 247 КУпАП, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №506797 від 18.10.2018 року про застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 425 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, - закрити.

Протягом десяти днів з дня проголошення рішення може бути оскаржене сторонами до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Король