Справа № 802/1523/18-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1523/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

03 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Загороднюка А.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Вінницькій області № 2854 від 21.05.2018 року "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2."

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 21.05.2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято наказ № 2854 від 21.05.2018 року "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2." з 31.05.2018 року тривалістю 10 робочих днів.

Даний наказ разом з повідомленням від 21.05.2018 року № 2090 цього ж дня направлено на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Не погоджуючись з наказом № 2854 від 21.05.2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки копія наказу та повідомлення направлені позивачу 21.05.2018 року, то десятим календарним днем до дня перевірки є 30.05.2018 року, а відтак, податковим органом дотримано приписи п. 77.4 ст. 77 ПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Статтею 77 ПК України встановлено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Таким чином, законодавець чітко передбачив вимоги до наказів про проведення перевірок недодержання яких є підставою для скасування наказу.

Згідно п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що єдиною підставою для проведення планової документальної виїзної перевірки є включення платника податків до відповідного плану-графіку проведення таких перевірок, а необхідною передумовою для її проведення є вручення під розписку та/або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше як за 10 календарних днів до дати проведення перевірки платнику податків копії наказу про її проведення і письмового повідомлення з зазначенням дати проведення перевірки.

Недотримання контролюючим органом зазначених вимог свідчить про протиправність прийнятого наказу на проведення перевірки та може слугувати передумовою для не допуску платником податків посадових осіб до її проведення.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків розроблено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків від 02.06.2015 року № 524.

Так, згідно п.5 розділу І зазначеного Порядку, план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС. Затверджений план-графік є обов'язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.

Строки проведення виїзних перевірок передбачені ст.82 ПК України.

Відповідно до п. 82.1 цієї статті, тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу повідомлено про початок проведення перевірки шляхом направлення 21.05.2018 року засобами поштового зв'язку повідомлення № 2090 від 21.05.2018 року та копії наказу ГУДФС у Вінницькій області від 21.05.2018 року № 2295 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.", які було отримано ним 24.05.2018 року.

Відповідно до оскарженого наказу 2854 від 21.05.2018 року, початок проведення перевірки призначений на 31.05.2018 року.

Отже, 31.05.2018 року має бути одинадцятим днем з дня направлення копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Оскільки копія наказу та повідомлення направлені позивачу 21.05.2018 року (а.с. 6-8), то десятим календарним днем до дня перевірки є 30.05.2018 року (30, 29, 28, 27, 26, 25, 24, 23, 22, 21 травня 2018 року 10 календарних днів).

Враховуючи вищевикладене, посилання апелянта щодо початку та закінчення перебігу строків, колегія суддів не бере до уваги, оскільки належними та допустимими доказами підтверджено дотримання податковим органом приписів п. 77.4 ст. 77 ПК України.

При цьому суд зазначає, що чинним законодавством України не встановлений обов'язок податкового органу направляти копії прийнятих документів не в день їх прийняття, а тільки на наступний день.

Що стосується посилання апелянта на норми цивільного законодавства, то судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

До того ж, посилання позивача на правову позицію Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 08.06.2017 року у справі № К/800/24307/16 є безпідставними, оскільки за приписами ч. 4 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Загороднюк А.Г.