Справа № 0440/5993/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

31 жовтня 2018 року Справа № 0440/5993/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 р. у справі № 0440/5993/18 провадження було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження.
Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 29.10.2018 р., позивач обґрунтовує наступним.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «Трейд Коммодіті» зазначає, що категорично не погоджується з прийнятим Офісом великих платників податків ДФС оскаржуваним наказом від 03.03.2018 № 333 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті», оскільки останній є протиправним, прийнятим з порушенням процедури та за відсутності підстав, що в свою чергу порушує права позивача «Трейд Коммодіті», як платника податків та має негативні наслідки.
При цьому, позивач зазначає, що зі змісту оскаржуваного наказу від 03.03.2018 № 333 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті» вбачається, що перевірку наказано провести тривалістю 15 робочих днів з 19.03.2018 року.
Так, з метою вручення позивачу оскаржуваного наказу від 03.03.2018 № 333 та повідомлення про перевірку від 06.03.2018 р. №14/28-10-46-14 Офісом великих платників податків ДФС засобами поштового звязку, згідно штампу на конверті направлено на адресу позивача - ТОВ «Трейд Коммодіті» 16.03.2018 р., який отримано останнім 22.03.2018 р., в підтвердження чого надано роздруківку відстеження поштового відправлення.
На підставі викладеного вище, позивач - ТОВ «Трейд Коммодіті» вважає зазначений вище наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 03.03.2018 № 333 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті» протиправним та таким, що підлягає скасуванню з підстав протиправності дій посадових осіб контролюючого органу, які полягають в порушенні норм ПК України.
В судове засідання, призначене на 31.10.2018 р. зявились всі сторони у справі.
Повноважний представник позивача, позицію, викладену в позовній заяві підтримав, просив суд заявлений позов задовольнити у повному обсязі.
Повноважний представник відповідача проти предявлених позовних вимог заперечував, виклавши свою позицію у відзиві на позовну заяву від 29.08.2018 р., в якому зазначено наступне.
Суми податку на додану вартість по взаємовідносинам з вищевказаними контрагентами були включені ТОВ «Трейд-Коммодіті» до складу податкових зобов'язань декларації за лютий 2015 року в загальній сумі 6 107 951,83 грн.
При цьому, за даними Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Трейд-Коммодіті» не зареєстровано розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкових накладних за лютий 2015 р., складених на адресу зазначених вище контрагентів.
Повноважний представник відповідача у поданому відзиві від 29.08.2018 р. також зазначає, що відповідно до пояснень ТОВ «Трейд-Коммодіті», наданих листом від 09.03.2016 р. №09/03 останнім проведено коригування податкових зобов'язань у зв'язку з поверненням товару.
Відповідно до зазначеної податкової інформації підприємством на запит ГУ ДФС у Донецькій області надано пояснення та документальні підтвердження щодо формування податкового кредиту за лютий 2015р. по взаємовідносинам з ТОВ «Трейд Коммодіті» в сумі 5 349 717,02 грн.
На підставі пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.1, пп. 78.1.4 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 , п.82.2 ст.82 ПК України контролюючим органом було видано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 03.03.2018 року № 333 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті».
Відтак, на підставі викладеного вище, відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважні представники сторін не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті. Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 31.10.2018 року.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» є юридичною особою, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ст.3 статута ТОВ «Трейд Коммодіті» предметом діяльності Товариства є: у сфері будівництва: інші роботи із завершення будівництва; інші будівельно-монтажні роботи; інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; у сфері послуг: організація автостоянок, станцій обслуговування автомобілів; ремонтно-технічне обслуговування автомобілів; представницькі, інформаційні, рекламні, консалтингові, маркетингові, посередницькі послуги; інформаційні послуги із застосуванням мережі інтернет; медична та ветеринарна практика.
З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом було направлено на адресу директора ТОВ «Трейд Коммодіті» ОСОБА_5 запит від 13.01.2016 р. «Щодо розшифровок податкових зобовязань ПДВ», з тексту якого вбачається наступне.
На підставі викладеного вище, контролюючий орган у даному запиті просив протягом 10-денного терміну від дати отримання цього запиту надати пояснення щодо взаємовідносин ТОВ «Трейд Коммодіті» з вищевказаними контрагентами та їх документальне підтвердження: інформацію про укладені договори на поставку товарів (робіт, послуг); податкові накладні, видані на виконання умов договорів; акти виконаних робіт (отриманих послуг), видаткові накладні, рахунки; платіжні документи (з зазначенням номеру та дати платіжного визначенням загальної суми та суми ПДВ), векселів, тощо; найменування суб'єкта господарювання - перевізника, документи, що підтверджують перевезення, платіжні документи, дебіторсько/кредиторську заборгованість станом на кінець періоду, що звіряється та номер бухгалтерського рахунку по якому облікована заборгованість.
При цьому зазначено, що перелічені документи необхідно надати до СДПІ у м.Дніпропетровську МГУ ДФС за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Кірова, 57, у встановлений законодавством термін.
09.03.2016 р. директором ТОВ «Трейд Коммодіті» було направлено на адресу заступника начальника ДФС Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську міжрегіонального Головного управління ДФС відповідь від 09.03.2016 р. за вих.№09/03 на запит контролюючого органу від 13.01.2016р. №688/10/28-01-50-06, яким повідомлялось про наступне.
В зазначеному вище акті перевірки від 26.03.2018 №33/28-10-46-14-30536344, контролюючим органом зроблено висновок про порушення ТОВ «Трейд Коммодіті»: п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартсіть за лютий 2015 року у сумі 5 512 812,64 грн.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів,зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; 5) обовязковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до ст.21 ПК України визначені обовязки контролюючих органів, серед яких обовязок дотримуватись Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати поршень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства. Процедура адміністративного оскарження рішень органів державної податкової служби є дворівневою.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає,що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
У відповідності до вимог п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється з підстав, зокрема, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідності до вимог п.78.4 ст. 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу згідно приписів п.78.5 ст. 78 ПК України.
Статтею 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Зокрема, пунктом 79.1 статті 79 ПК України, Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необовязковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.
Сам вид перевірки - позапланова невиїзна, без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості обєктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно наявності податкового правопорушення.
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обовязки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність
відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов'язковим є складання реєстру
документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.
Відповідно до ст.12 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємства, що контролюють інші підприємства (материнські підприємства), крім фінансових звітів про власні господарські операції, зобовязані складати та подавати консолідовану фінансову звітність відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності. Підприємства, що контролюють інші підприємства (крім підприємств, що становлять суспільний інтерес), можуть не подавати консолідованої фінансової звітності, якщо разом із контрольованими підприємствами їхні показники на дату складання річної фінансової звітності не перевищують двох із таких критеріїв: балансова вартість активів - до 4 мільйонів євро; чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - до 8 мільйонів євро; середня кількість працівників - до 50 осіб. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, до сфери управління яких належать субєкти державного сектору економіки, та органи, які здійснюють управління майном субєктів комунального сектору економіки, крім власної звітності, складають та подають консолідовану фінансову звітність щодо підприємств, які належать до сфери їх управління. Обєднання підприємств, крім власної звітності, складають та подають консолідовану фінансову звітність щодо підприємств, які входять до їх складу, якщо це передбачено установчими документами обєднань підприємств відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, складає консолідовану фінансову звітність про загальний майновий стан і результати діяльності субєктів державного сектору та бюджетів.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві та відзиві до неї, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд виходить з наступного.
З наказом на перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення такої перевірки платник податків має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Так, суд зазначає, що контролюючий орган повинен був ознайомити позивача ТОВ «Трейд Коммодіті» з проведенням перевірки до її початку, тобто до 19.03.2018 р. дати початку проведення перевірки за оскаржуваним наказом від 03.03.2018 р №333.
При цьому, суд зазначає, що під час судового розгляду справи судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що контролюючим органом не було ознайомлено позивача ТОВ «Трейд Коммодіті» з оскаржуваним наказом від 03.03.2018 р. №333 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті» до початку проведення позапланової невиїзної перевірки, а саме 19.03.2018 р., та не повідомлено і про місце проведення такої перевірки, що позбавило позивача можливості реалізації свого права на ознайомлення з оскаржуваним наказом від 03.03.2018 р. №333 та надання відповідних пояснень та їх документального підтвердження до початку здійснення контрольного заходу.
Відтак, оскаржуваний наказ від 03.03.2018 р. №333 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті» є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, суд зазначає, що доводи повноважного представника відповідача щодо винесення оскаржуваного наказу від 03.03.2018 р. №333 на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79, п.82.2 ст.82 ПК України спростовуються наступним.
Хоч ПК України не встановлено прямої вимоги щодо зазначення в наказі про проведення перевірки суб'єкта господарювання підстав для проведення позапланових перевірок, однак, суд зазначає, що нормами ст. 79 ПК України встановлено обмеження контролюючого органу проводити документальні позапланові невиїзні перевірки за відсутності обставин, передбачених ст. ст. 77 та 78 ПК України.
Відтак, суд приходить до висновку, що контролюючим органом не доведено наявність обставин, які б слугували підставою для призначення позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті».
Доводи відповідача стосовно того, що перевірка позивача ТОВ «Трейд Коммодіті» була призначена з підстав, передбачених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України спростовуються наступним.
В запиті контролюючого органу від 13.01.2016 р. №688/10/28-01-50-06 останнім не було зазначено у відповідності до норм ст.73 ПК України жодних фактів чи обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства, та не зазначено в чому саме полягає недостовірність даних у податкових деклараціях та про які порушення податкового законодавства це свідчить, що в свою чергу жодним чином не відображає мотивів та правових підстав визначених законом для отримання інформації від платника податків
Суд зазначає, що наявність правомірного запиту складеного контролюючим органом у відповідності до норм ст.73 ПК України, є обов'язковою умовою для призначення перевірки з підстави, передбаченої підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
При цьому суд зазначає, що посилання представника відповідача на наявність у контролюючого органу певної податкової інформації, підтвердженої листом Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС 15.09.2017 Р. №/7/28-10-46-14-05, як на безумовну і беззаперечну підставу для винесення оскаржуваного наказу відповідно до норм чинного ПК України не відповідає дійсним обставинам справи та є помилковим.
Так, відповідно до змісту зазначеного листа, направленого на адресу ГУ ДФС у Донецькій області за підписом заступника начальника управління начальника відділу податкового супроводження підприємств харчової промисловості Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС ОСОБА_4, зазначено наступне.
Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДФС, на виконання Наказу Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 №165 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, проведено аналіз податкової звітності з ПДВ шляхом автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів підприємств офісу за лютий 2015 року.
Матеріали перевірки просимо надіслати до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС.
Відтак, сам факт відсутності вказаних матеріалів нівелює доказове значення вказаного листа з огляду на відповідність його правовим підставам призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ Трейд Коммодіті», передбаченим п.78.1 ст.78 ПК України.
Також суд зауважує про недоречність посилання відповідача на дотримання останнім ст.42 ПК України у якості обґрунтування правомірності оскаржуваного наказу від 03.03.2018 р. №333 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Трейд Коммодіті" з огляду на наступне.
Як чітко встановлено п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
При цьому, як зазначено вище, відповідачем вимоги п.42.2 ст.42 ПК України дотримано не було, і позивач про оскаржуваний наказ від 03.03.2018 р. №333 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Трейд Коммодіті" був повідомлений вже 22.03.2018 р., тобто після початку проведення перевірки.
Суд також зазначає, що, повноважним представником відповідача під час судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України правомірності прийняття оскаржуваного наказу з урахуванням обставин, встановлених судом та доказів наданих позивачем, які представником відповідача не спростовані жодними доводами.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, податковим органом не надані докази щодо належного та вчасного надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, що є підставою для задоволення позовних вимог Товариства.
За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про достатність самого лише факту направлення повідомлення про проведення перевірки та копії наказу про її проведення без вручення їх платнику податків для визнання її законною не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до помилкового скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.
Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об'єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.
Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).
Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14), а також Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2018 року (справа №802/1241/17-а) та від 21 лютого 2018 року (справа №821/371/17).
У справі, що розглядається, суди встановили, що наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 24 лютого 2016 року №42 та повідомлення про проведення перевірки від 24 лютого 2016 року №28/21-03-17-03 направлено відповідачем на адресу ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку 25 лютого 2016 року, не вручені позивачу та повернулися до Інспекції 28 березня 2016 року з відміткою на поштовому відправленні «за закінченням терміну зберігання».
З огляду на обставини направлення позивачу повідомлення про проведення перевірки та копії наказу вже після початку проведення перевірки, що позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень й документів, касаційний суд погоджується із висновками судів у даній справі про проведення відповідачем перевірки без наявності на те правових підстав.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ №333 від 03.03.2018 р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті» винесено відповідачем не у спосіб, що передбачений Конституцією та з порушенням норм податкового законодавства України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у звязку з чим вищенаведені акти індивідуальної дії (рішення) є не обґрунтованими та неправомірними.
Таким чином, встановивши в судовому засіданні та підтвердивши доказами, наявними в матеріалах справи, факт прийняття оскаржуваного наказу №333 від 03.03.2018 р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті» необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття зазначених рішень; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, що мають наслідком порушення прав та законних інтересів позивача в публічно-правових відносинах з боку відповідача субєкта владних повноважень, суд вважає, що належним засобом щодо поновлення такого порушеного права буде визнання протиправним та скасування наказу №333 від 03.03.2018 р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трейд Коммодіті».
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Відповідно до платіжного доручення від 03 серпня 2018 р. №808 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн., 00 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №333 від 03.03.2018 р. «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ "Трейд Коммодіті".
Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» з оплати судового збору у розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн., 00 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_6