Справа № 812/10464/14
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2018 року

Київ

справа №812/10464/14

адміністративне провадження №К/9901/4098/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Лисенко О.М.

за участю представника позивача Нікітіна О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.01.2014 (суддя - Чернявська Т.І.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 (головуючий суддя - Казначеєв Е.Г., судді: Яманко В.Г., Васильєва І.А.) у справі №812/10464/13-а за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання «Імпульс» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання «Імпульс» звернулося до адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.12.2013 №.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17.01.2014, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів звернулась з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.01.2014 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 у справі №812/10464/13-а, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Доводи Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів зводяться до того, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального права, що стало причиною скасування правомірно прийнятого податкового повідомлення-рішення. Зокрема, відповідач посилається на безпідставність формування позивачем показників податкового обліку за результатом договірних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Проксис» з огляду на безтоварність проведених операцій, що свідчить про укладання угод без мети настання реальних правових наслідків та з метою ухилення від сплати податків. Відповідач стверджує, що юридична дефектність первинних документів не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції. Водночас відповідач зазначає, що Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання «Імпульс» до перевірки, на підтвердження показників податкової звітності та правомірності формування податкового кредиту за взаємовідносинами з контрагентом, було надано не в повному обсязі запитувані відповідачем первині документи, а тому визначення позивачу податкового зобов'язання згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на думку суб'єкта владних повноважень, є правомірним.

Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання «Імпульс» не скористалося своїм правом та не надало заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.05.2014 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.01.2014 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 у справі №812/10464/13-а та витребувано матеріали адміністративної справи.

У зв'язку з незаконним захопленням будівлі Луганського окружного адміністративного суду матеріали справи були втрачені.

Вищим адміністративним судом України ініційовано питання про відновлення Луганським окружним адміністративним судом втраченого судового провадження у справі №812/10464/13-а.

Луганський окружний адміністративний суд ухвалою від 25.01.2016 відновив втрачене судове провадження в адміністративній справі №812/10464/13-а в частині змісту процесуальних документів: ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 19.12.2013 про відкриття провадження в адміністративній справі, постанови Луганського окружного адміністративного суду від 17.01.2014, ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014, ухвали Вищого адміністративного суду України від 14.05.2014, касаційної скарги від 29.04.2014 №5048/10/28-05-10-13.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, суддею-доповідачем у даній справі визначено Хохуляка В.В.

Верховний Суд ухвалою від 22.11.2018 прийняв до провадження матеріали адміністративної справи №812/10464/13-а (К/9901/4098/18) та призначив касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів до касаційного розгляду у судовому засіданні на 04.12.2018 о 12.00 год.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін в поряду спрощеного позовного провадження у відповідності до положень статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши пояснення представника позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання «Імпульс», з питань повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Проксис», за період з 01.01.2012 по 31.10.2012.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 22152827,78грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 28.11.2013 №148/22-0/31393258 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.12.2013 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 33229240,50грн., у тому числі 22152827,00грн. за основним платежем та 11076413,50грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення став висновок контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за взаємовідносинами з Товариством з обмеженою відповідальністю «Проксис» з огляду на безтоварність проведених господарських операцій, тобто таких, які спрямовані на надання податкової вигоди з метою ухилення від сплати податків до бюджетів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних правових наслідків. Вказаний висновок ґрунтується на податковій інформації отриманій відповідачем по вказаному контрагенту (акти Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Головного управління Міндоходів у мусті Києві від 06.09.2013 №1041/26-55-22-07/33101280 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Проксис» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авеста Трейд» за період з 01.01.2012 по 31.07.2012, Приватним підприємством «Стройторг-Т» за період з 01.02.2012 по 31.05.2012, Товариством з обмеженою відповідальністю «Века» Груп» за період з 01.04.2012 по 30.04.2012» та від 24.09.2013 №1266/26-55-22-07/33101280 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Проксис» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Стратегії і технології» за період липень, серпень, жовтень 2012 року»), що на думку, контролюючого органу, ставить під сумнів факт здійснення позивачем задекларованого виду діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судами попередніх інстанцій встановлено, що реальність спірних господарських операцій між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проксис» підтверджується належними первинними документами, зокрема, договором поставки товару від 10.08.2010 №10-08/МТО, предметом якого є поставка промислових робочих станцій, комплектуючих виробів, запасних частин та приладдя для їх виробництва та модернізації; податковими накладними; реєстром отриманих податкових накладних за березень-серпень 2012 року, жовтень-листопад 2012 року, березень 2013 року, червень 2013 року, серпень 2013 року; рахунками на оплату; видатковими накладними; прибутковими ордерами. Оплату за придбаний товар було проведено між сторонами у безготівковій формі, про свідчать банківські виписки по рахунках позивача та картки субрахунку по контрагенту - Товариству з обмеженою відповідальністю «Проксис».

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що перевезення придбаного позивачем товару здійснювалось на підставі договору від 23.01.2012 №41 про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні укладеного між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та договору від 23.01.2012 №42 про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні укладеного між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, що підтверджується договорами та товарно-транспортними накладними.

Крім того, суди встановили, що отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю «Проксис» товарно-матеріальні цінності було використано позивачем в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку, а саме: виготовлення спеціалізованого обладнання для атомних електростанцій, яке в подальшому реалізовано державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», про що свідчать договори з додатковими угодами та специфікаціями, накладні, товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, сертифікати відповідності, лімітно-забірні картки на списання товарно-матеріальних цінностей, вимоги на отримання товарно-матеріальних цінностей.

До того ж, на момент вчинення спірних господарських операцій Товариство з обмеженою відповідальністю «Проксис» було зареєстровано у встановленому законом порядку, мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наявні в матеріалах адміністративної справи належним чином оформлені перинні документи є належними доказами підтвердження реальності проведених господарських операцій між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проксис» та правомірності формування позивачем податкового кредиту. Суди спростували доводи суб'єкта владних повноважень стосовно формування позивачем податкового кредиту з порушенням норм податкового законодавства.

Разом з тим, матеріали відновленого судового провадження в адміністративній справі №812/10464/13-а не містять доказів, якими суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовують прийняті судові рішення, у зв'язку з чим Верховний Суд позбавлений можливості перевірити відповідність висновків судів дійсним обставинам справи вважаючи їх передчасними.

Верховний Суд звертає увагу, що обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

При цьому, відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають наведеним вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виходячи з положень частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, належним чином їх оцінити, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.01.2014 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 у справі №812/10464/13-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду