Справа № 820/4123/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4123/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Кононенко З.О.

суддів: Калитки О. М. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Маслош С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2018, суддя Шляхова О.М., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 23.07.18 по справі № 820/4123/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним рішення, стягнення компенсації за відрядження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Харківській області про відмову у відшкодуванні ОСОБА_3 суми витрат, понесених під час стажування (відрядження);

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за витратами під час стажування (відрядження) в період з 30.08.2017 року по 24.11.2017 року в розмірі 50040 грн.

- відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області грошової компенсації за витратами під час відрядження в межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 28.08.2017 № 1194 «Про направлення на стажування працівників ГУНП в Харківській області» майора поліції ОСОБА_3, старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області було направлено для проходження стажування до ГУНП в Луганській області. 23 листопада 2017 року під час несення служби на вказаному блокпості позивач отримав травму, в результаті якої з 24.11.2017 року він був вимушений відбути до Харківської області за місцем проживання на лікування. В період з 24.11.2017 року по 06.04.2018 року позивач перебував на тривалому лікуванні в медичних закладах міста Харкова та Харківської області із діагнозом: наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми (23.11.2017 року), струсу головного мозку з лікворно - гіпертензій ним, астено - невротичним синдромами.

Після закінчення лікування та виходу на роботу 27.04.2018 року позивач подав до Головного управління Національної поліції в Харківській області рапорт із вимогою відшкодувати йому понесені за час фактичного перебування на стажуванні в Луганській області витрати на проживання, а також добові витрати в межах сум, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів". Листом від 15.05.2018 року № 1415/119/04/29-2018 відповідач надав відповідь на зазначений рапорт, в якому повідомив позивача про відсутність підстав для проведення розрахунку та відшкодування витрат, які були понесені останнім під час проходження стажування.

Позивач вважав таку відмову відповідача неправомірною, та просив суд відшкодувати йому суми витрат, понесених під час стажування (відрядження).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, м. Харків, 61070) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 5, м. Харків, 61002) про визнання протиправним рішення, стягнення компенсації за відрядження - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.08.2002 року по 06.11.2015 року, в Національній поліції України (Головному управлінні Національної поліції в Харківській області) з 07.11.2015 року, на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 14.07.2017 року по теперішній час.

Відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 28.08.2017 № 1194 «Про направлення на стажування працівників ГУНП в Харківській області» майора поліції ОСОБА_3, старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області було направлено для проходження стажування з 30 серпня до 30 грудня 2017 року до ГУНП в Луганській області, а саме до м. Сєверодонецьк вулиця Партизанська, 16.

Так, на виконання вимог даного наказу ОСОБА_3 з 30.08.2017 року був відряджений до Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області, де проходив стажування на посаді дільничного офіцера поліції.

Згідно з наказом ГУНП в Луганській області від 16.11.2017 року № 4354 ОСОБА_3 з 17.11.2017 року заступив для несення служби та виконання завдань на блокпосту БП-06-Л «Демине-Олександрівка».

23 листопада 2017 року під час несення служби на вказаному блокпості позивач отримав травму в результаті якої з 24.11.2017 року він був вимушений відбути до Харківської області за місцем проживання на лікування.

В період з 24.11.2017 року по 06.04.2018 року позивач перебував на тривалому лікуванні в медичних закладах міста Харкова та Харківської області із діагнозом: наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми (23.11.2017 року), струсу головного мозку з лікворно - гіпертензій ним, астено - невротичним синдромами. Вегетативно - судинні пароксизми. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. Сінкопальні стани. Епісиндром травматичного ґенезу. Забій м'яких тканин голови. (а.с. 28-36).

Позивач ніс витрати на лікування за власний рахунок.

Після закінчення лікування та виходу на роботу 27.04.2018 року позивач подав до Головного управління Національної поліції в Харківській області рапорт із вимогою відшкодувати йому понесені за час фактичного перебування на стажуванні в Луганській області витрати на проживання, а також добові витрати в межах сум, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів".

До рапорту в якості додатків позивачем були долучені: звіт про використання коштів; копія витягу із наказу ГУНП в Харківській області № 1194 від 28.08.2017 року «Про направлення на стажування працівників ГУНП в Харківській області»; направлення на стажування, облікова картка зброї та використання боєприпасів; рахунок на проживання №952 від 24.11.2018 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 952 від 24.11.2018 року; витяг із ЄДРПОУ; витяг із реєстру платників єдиного податку (а.с. 20- 25).

Листом від 15.05.2018 року № 1415/119/04/29-2018 відповідач надав відповідь на зазначений рапорт, в якому повідомив позивача про відсутність підстав для проведення розрахунку та відшкодування витрат, які були понесені останнім під час проходження стажування.

Позивач вважає таку відмову позивача неправомірною, що зумовило його звернутись із означеним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні правові підстави для компенсації позивачу витрат, здійснених під час стажування.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України та Департаментом кадрового забезпечення НП України підготовлено та подано Голові Національної поліції України доповідну записку в якій запропоновано з метою набуття працівниками поліції досвіду виконання завдань і обов'язків певної професійної підготовки, а також закріплення на практиці професійних знань, умінь та навичок, здобутих у результаті теоретичної підготовки направляти на стажування особовий склад до підрозділів ГУНП в Донецькій та Луганській областях. Також, запропоновано виплачувати особам, направленим для проходження стажування до Головних управлінь Національної поліції в Донецькій та Луганській областях, з метою посилення їх соціального захисту, грошове забезпечення з урахуванням додаткового преміювання у розмірах до 2000 грн. понад установлені рекомендовані граничні розміри грошового забезпечення за відповідними посадами.

Головою Національної поліції України погоджено запропоновані заходи, викладені у доповідній записці, та зобов'язано начальників ГУНП в областях (в тому числі і ГУНП в Харківській області) забезпечити виконання запропонованих заходів.

У відповідності до ст. 75 Закону України «Про Національну поліцію України», післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України "Про вищу освіту", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, і складається з: спеціалізації; перепідготовки; підвищення кваліфікації; стажування.

Післядипломна освіта поліцейських може здійснюватися безпосередньо в підрозділах поліції або в навчальних закладах, у тому числі на договірних умовах.

Поліцейські зобов'язані проходити підвищення кваліфікації за відповідним напрямом службової діяльності: не рідше одного разу на три роки; перед призначенням на керівну посаду, у тому числі вищу керівну посаду, ніж займана.

Поліцейські, які не пройшли підвищення кваліфікації відповідно до цієї статті або не виконали відповідну навчальну програму (отримали незадовільні оцінки за її підсумками), не можуть бути призначені на вищі посади.

Поліцейські, які не виконали під час проходження підвищення кваліфікації відповідну навчальну програму (отримали незадовільні оцінки за її підсумками), можуть бути знову направлені для проходження підвищення кваліфікації не раніше ніж через рік.

Підвищення кваліфікації поліцейських здійснюється у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання за відповідними програмами, погодженими Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок організації післядипломної освіти поліцейських установлює Міністерство внутрішніх справ України з урахуванням положень цього та інших законів.

За результатами успішного проходження спеціалізації, перепідготовки та підвищення кваліфікації поліцейському видається документ за зразком, визначеним Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 2, 3 розділу І Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року № 672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 року № 1042/30910, службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов'язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Основними завданнями службових відряджень є зокрема, участь у проведенні нарад, конференцій, семінарів та інших заходів: навчання працівників органів (підрозділів) поліції.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2015 року № 1625 затверджено Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.01.2016 року № 76/28206 (надалі - Положення).

Відповідно до п. 1 розділу III Положення стажування - набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов'язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Згідно п. 7 розділу 1 Положення, фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

З наведеного вбачається, що направлення ОСОБА_3 на стажування до іншого населеного пункту поза його постійним місцем роботи є відрядженням та має фінансуватися за рахунок бюджетних коштів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутність у тексті наказу ГУНП в Харківській області від 28.08.2017 року № 1194 вказівок про виплату коштів на добові витрати та оренду житла поліцейським, направленим на стажування не змінює основних завдань, цілей та мети такого відрядження та не звільняє державний орган від обов'язку забезпечити його фінансування.

Щодо посилань відповідача, що розділом 9 Положення № 1625 направлення на стажування до органів Національної поліції не передбачає видачу документа про відрядження та коштів на відрядження, сід зазначити наступне.

Так, п. 1 Розділу III Положення № 1625 визначає стажування як один із видів навчання в системі післядипломної освіти.

Пунктом 5 розділу 9 Положення № 1625 передбачено, що стажування проводиться за місцем служби (роботи) або в інших органах і підрозділах поліції, науково-дослідних установах, підприємствах, установах, організаціях, що належать до сфери управління поліції, НЗ НП, на базі інших центральних органів виконавчої влади, навчальних закладів, а також за кордоном, на займаних посадах або на посадах, на які працівників поліції передбачається згодом призначити.

Загальні засади організації направлення працівників поліції на навчання передбачені розділом V Положення № 1625, де зазначено, що працівники поліції, направлені на навчання, зобов'язані прибути до НЗ НП напередодні дня занять в однострої за сезоном, без зброї і мати при собі: направлення (додаток 1); службове посвідчення; довідку про допуск до державної таємниці (якщо це передбачено номенклатурою посад); документ про відрядження та кошти на відрядження (у разі направлення на навчання поза межі гарнізону).

Таким чином, твердження відповідача, що ОСОБА_3 не направлявся на навчання до навчального закладу Національної поліції, а перебував на стажуванні в ГУНП в Луганській області, є необгрунтованими.

Стосовно тверджень відповідача, щодо недостовірності документів поданих для відшкодування витрат, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 9 розділу III Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року № 672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 року № 1042/30910, Постановою КМУ № 98 установлено, шо державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: 1) витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті): на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат за період з 30.08.2017 року по 24.11.2017 року позивачем надані: звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт; рахунок на проживання № 952 від 24.11.2018 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 952 від 24.11.2018 року; витяг із ЄДРПОУ; витяг із реєстру платників єдиного податку.

Колегія суддів зауважує, що розрахунковий документ, а саме квитанція до прибуткового касового ордеру № 952 від 24.11.2017 року надана до ГУНП в Харківській області в оригіналі, та складена у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність».

Щодо доводів відповідача, стосовно неподання ОСОБА_3 до ГУНП в Харківській області копії договору про оренду житла, як на підставу для правомірності відмови у проведенні розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 8 розділу III Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року № 672 усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Таким чином підставою для відшкодування витрат, понесених працівником під час відрядження є виключно наявність розрахункових документів, шо засвідчують їх вартість. Вимог щодо необхідності подання додатково примірника договору оренди житла діюче законодавство не висуває.

Відповідно до ч. 1 статті 811 Цивільного кодексу України, договір найму житла укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди житлового приміщення був укладений позивачем із ФОП ОСОБА_4 у письмовій спрощеній формі.

Так, договір укладається внаслідок погоджених дій кількох сторін, що зумовлює певну процедуру його вчинення. Зокрема, процес укладення договору складається із пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) та прийняття пропозиції укладення договору другою стороною (акцепт).

Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦКУ передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГКУ допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦКУ правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Таким чином, законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через: ділову переписку - шляхом обміну документами, в тому числі електронними; у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання).

При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, шо вчинені у письмовій формі.

Таким чином, колегія суддів, дійшла висновку, що сторонами по договору найму житла були дотримані вимоги щодо письмової форми даного правочину оскільки його зміст та істотні умови були відображені у рахунку № 952 від 24.11.2017 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 952 від 24.11.2017 року.

Відповідно до п. 10. Розділу III Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби.

Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою.

У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.

В пункті 15 Розділу III Інструкції вказано, шо якщо поліцейський під час службового відрядження (за відсутності можливості або за умови конфіденційності) не може зробити в посвідченні про відрядження відмітки про перебування в пункті призначення, час його перебування у відрядженні письмово підтверджується керівником структурного підрозділу органу поліції, де працює відряджений.

З матеріалів справи, зокрема з відзиву на позов відповідача вбачається, шо ні позивачеві, ні будь-кому з поліцейських, які направлялись на стажування ГУНП в Харківській області не видавало посвідчень про відрядження.

Таким чином, позивач був позбавлений фактичної можливості зробити відповідні відмітки у посвідченні про відрядження.

Щодо доводів відповідача, стосовно обмеження за дорученням Голови Національної поліції України витрат під час відрядження на оренду житла, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем до матеріалів справи була надана копія Доручення Голови Національної поліції України від 15.05.2017 року «Про обмеження коштів на відрядження».

Із змісту вказаного документа вбачається, що серед іншого керівникам головних управлінь Національної поліції в областях було доручено забезпечити обмеження витрат на найм житлових приміщень у межах України до 360 грн. (з урахуванням податків) - місто Київ, Дніпро, Харків, Одеса, Львів; до 300 грн. (з урахуванням податків) інші міста та населені пункти.

Відповідно до п. 5 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59, керівник підприємства може встановлювати додаткові обмеження щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження: витрат на найм житлового приміщення, на побутові послуги, транспортні та інші витрати (у тому числі на оплату вартості послуг із здійснення Інтернет-замовлення та придбання електронних проїзних документів на транспортні засоби). Указані в цьому абзаці обмеження запроваджуються наказом (розпорядженням) керівника підприємства.

Отже, на виконання вищезазначеного доручення Голови НПУ керівники головних управлінь Національної поліції в областях повинні були запровадити обмеження витрат на найм житла під час відрядження шляхом видання відповідного наказу (розпорядження).

Головне управління Національної поліції в Харківській області є окремою юридичною особою, має власні рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби України та є розпорядником коштів, які на них знаходяться.

Таким чином, вказані обмеження на витрати під час відрядження мали бути запровадженні керівником ГУНП в Харківській області.

Проте, вдповідачем до матеріалів справи не долучено на підтвердження прийняття керівником ГУНП в Харківській області відповідного наказу чи розпорядження.

Згідно з п. 9 розділу III Інструкції, витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови КМУ № 98 та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 року №362) (із змінами).

Постановою КМУ № 98 установлено, шо державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: 1) витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

На підтвердження витрат за період з 30.08.2017 року по 24.11.2017 року позивачем були надані: звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт; рахунок на проживання № 952 від 24.11.2018 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 952 від 24.11.2018 року; витяг із ЄДРПОУ; витяг із реєстру платників єдиного податку.

Як вбачається з рапорту позивача та додатків до нього наданих представником відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, позивачем витрачено кошти в сумі 55 040 грн., з яких добові - 5 160 грн., проживання за період з 30.08.2017 року по 24.11.2017 року в кількості 86 діб - 49 880 грн.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за витратами під час стажування (відрядження) в період з 30.08.2017 року по 24.11.2017 року в розмірі 55040 грн.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 року по справі № 820/4123/18, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 по справі № 820/4123/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним рішення, стягнення компенсації за відрядження задовольнити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за витратами під час стажування (відрядження) в період з 30.08.2017 року по 24.11.2017 року в розмірі 55040 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка В.О. Бондар
Повний текст постанови складено 07.12.2018.