Справа № 263/10020/18
Суддя: Шатілова Л. Г.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/358/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Дзигім К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за адміністративним позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради №148 від 31.01.2018 року про притягнення її до відповідальності за ст. 156 ч.2 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 918 грн., за те, що вона 30.12.2017 року о 00:45 год., знаходячись на своєму робочому місці в магазині «Еталон» за адресою: вул. Київська, 21 м. Маріуполь, реалізувала алкогольне пиво «Оболонь солодкове» у кількості шести пляшок обємом 0,5л. вартістю 14 грн. 08 коп. вмістом спирту 4,7% громадянину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є порушенням ч.2 ст. 156 КУпАП та рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 29.09.2016 року №197. Вважає, що постанова адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 31.01.2018 року №148 є незаконною на підставі наступного. Частина 2 ст. 156 КУпАП взагалі не передбачає адміністративної відповідальності за порушення незаконного рішення виконавчого комітету місцевої ради. Зауважує, що реалізація повноважень органу місцевого самоврядування щодо заборони продажу алкогольних напоїв могла реалізовуватися тільки шляхом погодження з власниками режиму роботи відповідних торговельних закладів чи відділів. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання органам місцевого самоврядування повноважень встановлювати обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових» №2376-19-VIII прийнятий 22.03.2018р., який набрав чинності 25.04.2018 року, надає органам місцевого самоврядування повноваження відносно обмеження у часі продажу алкогольних напоїв. Рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 29.09.2016 №197 є таким що не відповідає зазначеному закону, відповідне рішення №7/32-2864 «Про встановлення режиму продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових у торгівельній мережі міста» Маріупольська міська рада прийняла лише 25.06.2018 року. На момент складання протоколу про притягнення її до адміністративної відповідальності №159548 від 30.12.2017 року та постанови відповідача від 31.01.2018 року №148 міською владою ще не було прийнято рішення про обмеження продажу алкогольних напоїв у часі у відповідності до діючого законодавства та взагалі ВРУ ще не внесла зміну до Кодексу про адміністративні правопорушення України. Також зауважує, що вона не була присутня на засіданні адміністративної комісії 31.01.2018 року, повідомлень та копію постанови №148 не отримувала, про наявність цієї постанови довідалася з постанови про відкриття виконавчого провадження Лівобережного ВДВС м. Маріуполя у травні 2018 року, та лише 19.07.2018 року її представнику вдалося ознайомитись із документами та отримати копію оскаржуваної постанови, про що є відповідна відмітка у державного виконавця. На підставі викладеного, просить визнати поважною причину пропуску десятиденного строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 31.01.2018 року №148 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КпАП у виді штрафу розмірі 918,00 грн., скасувати та провадження по справі закрити.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, також надала відповідь на відзив відповідача, яка містить аналогічні доводи, викладені в позові, наполягала на задоволенні позовних вимог. Надалі надала заяву з проханням про завершення розгляду справи за її відсутністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, при цьому надала відзив на позов, в якому зазначено, що п.п 1.1 п. 1 рішення виконавчим комітетом Маріупольської міської ради від 19.11.2014 року №425 «Про впорядкування продажу алкогольних напої міській торгівельній мережі» із змінами та доповненнями, внесеними рішенням виконкому від 29.09.2016 року №197 заборонено роздрібну торгів алкогольними напоями у тому числі з вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5% об'єми одиниць з 22-ої години вечора до 08-ої години ранку в усіх підприємствах роздрібної торгівлі, окрім розважальних закладів та у підприємствах ресторанного господарства. Єдиною підставою оскарження постанови №557 від 14.03.2018, є незаконність (на його думку) рішення виконкому №425 від 19.11.2014, при цьому позивачем не ставиться питання про оскарження вказаного рішення. Вказане рішення на даний час діє зі змінами та доповненням внесеними рішенням Виконкому міської ради від 29.09.2016 року №197. Зазначені рішення розміщені на офіційному сайті Маріупольської міської ради, а отже є публічно доступними. На сьогоднішній день вказане рішення є чинним, а тому обовязковим для виконання. Вищезазначене рішення виконкому не є очевидно незаконним, а тому, якщо позивач або його роботодавець були переконані в його незаконності, то вони мали достатній час і правові можливості оскаржити це рішення в суді, а не продовжувати діяти всупереч його положенням під загрозою притягнення до юридичної відповідальності. В порушення п.1 рішення виконкому Маріупольської міської ради №197 від 29.09.2016 року реалізовано алкогольну продукцію - пиво алкогольне. Зазначене рішення виконкому Маріупольської міської ради №197 від 29.09.2016 року станом на час виникнення спірних правовідносин є чинним, у судовому порядку зацікавленими особами не оскаржено. ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про проведення засідання адміністративної комісії, доказом чого є повістка про виклик, яка долучається до відзиву. Стосовно надання копії постанови адміністративної комісії, адміністративною комісією виконавчого комітету було надано відповідь, в якій чітко зазначено з яких причин адміністративна комісія не може надати копію запитуваної постанови. Надалі представник відповідача надала до суду заяву з проханням завершення розгляду справи за її відсутності

Суд, зясувавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 148 від 31.01.2018 року ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 918 гривень, за те, що вона 30.12.2017 року о 00:45 год., знаходячись на своєму робочому місці в магазині «Еталон» за адресою: вул. Київська, 21 м. Маріуполь, реалізувала алкогольне пиво «Оболонь солодкове» у кількості шести пляшок обємом 0,5л. вартістю 14 грн. 08 коп. вмістом спирту 4,7% громадянину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є порушенням ч. 2 ст. 156 КУпАП та рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 29.09.2016 року №197.

Згідно зі ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить їх захистити.

Відповідно до ч.1ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Позивачка зазначає, що оскільки при накладенні адміністративного стягнення вона присутня не була, копію оскаржуваної постанови від 31.01.2018 року її представник отримав лише 19.07.2018 року у державного виконавця, що в свою чергу стороною відповідача не спростовано, та враховуючи, що даний позов був поданий до суду 24.07.2018 року, суд вважає причину його пропуску поважною та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивачки даний строк підлягає поновленню.

Частиною 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), - тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 218 КУпАП розгляд адміністративних справ за правопорушення, передбачені ч.2 ст. 156 КУпАП здійснюється адміністративними комісіями при виконавчих органах міських рад, сільських та селищних рад.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з виконанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення /вчинення дії/; 4) безсторонньо /неупереджено/; 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення / дія/; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положення ст.72 КАС України визначає поняття доказів в адміністративному судочинстві, як будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Загальна і виключна компетенція сільських, селищних, міських рад встановлена статтями 25, 26 Закону № 280/97-ВР.

Перелік повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і звязку встановлено статтею 30 зазначеного Закону.

Відповідно до підпункту 9 пункту «а» статті 30 Закону № 280/97-ВР до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктом 4 пункту «б» статті 30 Закону № 280/97-ВР до делегованих повноважень зазначених рад належить встановлення за погодженням з власниками зручного для населення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Із наведених норм вбачається, що до повноважень органів місцевого самоврядування належить виключно встановлення режиму роботи субєктів господарювання.

Основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим встановлені Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року № 854 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Правила), які спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування (абзац перший пункту 1 Правил).

Пунктом 7 Правил передбачено, що зручний для населення режим роботи спеціалізованих магазинів, спеціалізованих відділів, секцій комунальної форми власності встановлюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад; зручний для населення режим роботи спеціалізованих магазинів, спеціалізованих відділів, секцій інших форм власності встановлюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за погодженням з власником цього обєкта.

Обмеження щодо продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів встановлені статтею 15-3 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до частини першої цієї статті зазначеного Закону забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів: 1) особами, які не досягли 18 років; 2) особам, які не досягли 18 років; 3) у приміщеннях та на території навчальних закладів, закладів охорони здоровя, крім ресторанів, що знаходяться на території санаторіїв; 4) у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій; 5) у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі); 6) з торгових автоматів; 7) на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива); 8) поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар); 9) у споживчих упаковках, що містять менш як 20 сигарет; 10) з рук; 11) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Частиною третьою статті 15-3 Закону № 481/95-ВР передбачено, що на час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити продаж пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів.

Рішенням Маріупольської міської ради №197 від 29.09.2016 року внесено зміни до рішення виконкому Маріупольської міської ради від 19.11.2014 року №425 «Про впорядкування продажу алкогольних напоїв у міській торговельній мережі», викладено п.1.1. у новій редакції: «п.1.1. З 22-ої години вечора до 08-ої години ранку у всіх підприємствах роздрібної торгівлі, окрім розважальних закладів та у підприємствах ресторанного господарства».

Проте ні Законом № 481/95-ВР, ні іншими законами та нормативно-правовими актами органам місцевого самоврядування не надані повноваження запроваджувати такі заходи, як заборона реалізації (обмеження роздрібної торгівлі) алкогольних напоїв, пива, слабоалкогольних напоїв у стаціонарних обєктах торгівлі та тимчасових спорудах у певний період часу.

Аналогічна права позиція викладена у постановах Верховного суду України від 24 травня 2016 року №21-873а16 та від 08 листопада 2017 року №21-2968а16.

Частиною третьою статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Оскільки положення рішенням Маріупольської міської ради №197 від 29.09.2016 року є такими, що не відповідають приписам Закону № 481/95-ВР, суд дійшов переконливого висновку, що вказані положення рішення не підлягають до застосування у спірних правовідносинах, а отже позивачку було необґрунтовано притягнуто до відповідальності за порушення правила торгівлі, яке встановлено рішенням органу місцевого самоврядування з порушенням закону.

Положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання органам місцевого самоврядування повноважень встановлювати обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових» від 22.03.2018 року № 2376-VIII, яким органом місцевого самоврядування надано право встановлювати відповідні обмеження, набрали чинності лише 25 квітня 2018 року.

Отже, приписи цього закону на спірні правовідносини не поширюються, оскільки позивач була притягнута до відповідальності за порушення, яке сталося 31.01.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у п .23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Положеннями статті 293 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Повноваження суду при вирішенні справи відповідно до приписів КАС України визначені статтею 245 цього кодексу. Так, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином під час розгляду судом цієї адміністративної справи встановлено, що позивачка безпідставно була притягнута до відповідальності за порушення правила торгівлі, яке встановлене органом місцевого самоврядування не у відповідності до закону, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом скасування рішення субєкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 78, 90, 242, 245, 293 України, ст.ст. 34, 156 ч.2 КУпАП, суд -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даним позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративною позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради у справі про адміністративне правопорушення від 31.01.2018 року №148 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 918 гривень скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 156 ч.2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.Г. Шатілова