Справа № 160/8348/18
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Справа №160/8348/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Металургійної районної у місті ОСОБА_3 ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
07.11.2018 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 1), Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Металургійної районної у місті ОСОБА_3 ради (далі відповідач 2), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Металургійної районної у місті рад №29 від 27.07.2018, яке оформлено витягом з рішення в частині відмови позивачу ОСОБА_2 у виплаті пенсії за віком з 01 серпня 2017 по 30 червня 2018 року;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць;
- всі витрати пов'язані з даним позовом покласти на відповідачів та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати за подання адміністративного позову до суду, які складаються з судового збору в сумі 704,80грн.
09.11.2018 року ухвалою суду було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 05.12.2018 року та зобовязано відповідачів надати відзив на позов (а.с. 2).
26.11.2018 року ухвалою судді було відкладено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 06.12.2018 року у звязку із участю участі у проведенні навчальних занять у Дніпропетровському апеляційному суді (а.с. 30).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.10.2018 року уповноважений представник позивача ОСОБА_5 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про виплату заборгованості по пенсії з 01 серпня 2017року по 30 червня 2018 року . Так, листом №2608/0-16/27 від 16 жовтня 2018 року було відновлено виплату пенсії з 01.07.2018 року, щодо виплати заборгованості по пенсії повідомлено, що згідно рішення комісії з питань отримання (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, отриманим від УПСЗН Металургійного району у місті №29 від 27.07.2018 року поновлено пенсію з 01.07.2018 року, але в виплаті заборгованості відмовлено, а тому у ПФУ відсутні правові підстави для виплати заборгованості. Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Металургійної районної у місті рад №29 від 27.07.2018 року обґрунтовано відсутністю документального підтвердження поважності причин несвоєчасного отримання пенсії та призначити пенсію за віком з моменту його зверненням з 11.07.2018 року. Позивач вважає , що дії відповідачів щодо відмови в виплаті заборгованості по пенсії з 01.08.2017 року по 30.06.2018 року є незаконними оскільки. Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_6 України; І у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Крім того, не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії. Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.
Станом на 06.12.2018 року представником відповідача 1 відзив на адміністративний позов надано суду не було, при цьому, в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення представника про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою від 29.11.2018 року (а.с. 32).
03.12.2018 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача 2 в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №29 від 27.07.2018 ОСОБА_2, було відмовлено у відновленні виплати пенсії за віком у період з 01.08.2017 року по 30.06.2018 року та тим самим рішенням Комісії призначено відновити виплату пенсію за віком з моменту його звернення з 11.07.2018 року. При голосуванні по питанню позивача щодо призначення (відновлення) пенсії членами Комісії від Управління було враховано: доводи самого ОСОБА_2 стосовно тривалого перебування за місцем постійного проживання в м. Донецьк в період з 2016 по 2017 роки; факт відсутності документального підтвердження поважності причин не звернення за пенсією до будь - якого відділення Пенсійного фонду на території України з моменту припинення виплати, а саме в період з 01.09.2017 року по 30.06.2018 року без статусу внутрішньо переміщена особа та реалізації своїх законних прав; факти тривалої відсутності позивача за місцем тимчасового проживання в м. Кривий Ріг в 2017 році (понад 60 днів поспіль), наслідком чого стало скасування позивачу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщено" особи від 24.07.2017 №3925.
Одночасно з відзивом, представник відповідача подав клопотання 2, в обґрунтування якого зазначив, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Металургійної районної у місті ОСОБА_3 ради не є належним відповідачем, оспорюване рішення прийнято Комісією, створеною відповідно до рішення голови районної у місті ради від 12.03.2018 року №81, а тому саме Голова зазначеної комісії є належним відповідачем по справі.
Дослідивши клопотання та докази на його обґрунтування, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування визначено Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 (далі Порядок №345)
Пунктом 4 Порядку №345 Соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.
За змістом п. 9-1 Порядку №345 у разі відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сімї та надає внутрішньо переміщеній особі письмове повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складення акта обстеження матеріально-побутових умов сімї зявитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.
Абзац 2 п. 10 Порядку №345 передбачає, що питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам можуть також розглядатися комісіями, утвореними районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. 848 Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 76; Офіційний вісник України, 2000 р., № 5, ст. 178), за умови включення до складу таких комісій представників органів, що здійснюють соціальні виплати.
Отже, обовязок призначення та виплати соціального забезпечення покладено, зокрема на структурі підрозділі з питань соціального захисту населення і п. 10 Порядку №345 не спростовує зазначеаного. Крім того, листом №2608/03-16/27 від 16.10.2018 року відповідач 1 повідомив позивача, що на підставі даних, отриманих з автоматизованої системи обміну інформацією питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, була виявлена тривала (понад 60 днів) заявника за місцем фактичного проживання та прийнято рішення про скасування дії довідки на підставі листа управління праці та соціального захисту населення Металургійної районної у місті ради №3925 від 24.07.2017 року та призупинення виплати пенсії, починаючи з 01.08.2017 року.
Таким чином, доводи представника відповідача 2 спростовуються наведеними нормами законодавства та обставинами справи.
Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Таким чином, з урахуванням відсутності відзиву від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а також враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином України та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 46, є пенсіонером за віком, що підтверджується копією паспорта та копією пенсійного посвідчення, наявних у матеріалах справи (а.с. 19-20).
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема витягу з рішення комісії №29 від 27.07.2018 року з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам «Про призначення (відновлення) та відмову у призначенні (відновлені)», яким було вирішено відмовити у призначені ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 пенсії за віком з 01.08.2017 року по 30.06.2018 року у звязку з відсутністю документального підтвердження поважності причин несвоєчасного отримання пенсії та призначити пенсію за віком з моменту його звернення з 11.07.2018 року (а.с. 24).
03.10.2018 року представник позивача адвокат ОСОБА_5 звернувся із адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просив виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_2, призначеної йому довічно та перерахувати заборгованість за період з 01.08.2017 року по 30.06.2018 року включно на його особистий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», що підтверджується копією відповідного запиту, наявного у матеріалах справи (а.с. 21-22).
Так, листом №2608/03-16/27 від 16.10.2018 року відповідач 1 повідомив позивача, що на підставі даних, отриманих з автоматизованої системи обміну інформацією питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, була виявлена тривала (понад 60 днів) заявника за місцем фактичного проживання та прийнято рішення про скасування дії довідки на підставі листа управління праці та соціального захисту населення Металургійної районної у місті ради №3925 від 24.07.2017 року та призупинення виплати пенсії, починаючи з 01.08.2017 року. Одночасно повідомлено, що згідно з рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам , отриманим від управління праці та соціального захисту населення Металургійної районної у місті ради №29 від 27.07.2018 року поновлено виплату пенсії з 01.07.2018 року. Проте, за період перебування ОСОБА_2 на території, непідконтрольній українській владі, пенсія не нараховувалась і не виплачувалась (а.с. 23).
Отже, спір між сторонами виник з підстав припинення нарахування та виплати з 01.08.2017 року по 30.06.2018 року позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України та Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - ОСОБА_7 №1058-IV).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.
Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є ОСОБА_7 №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_6 України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009);
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Проте, як вбачається із змісту копії листа №2608/03-16/27 від 16.10.2018 року виплата пенсії позивачу була зупинена на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають кордон "Аркан", розпорядником якої є Адміністрація державної прикордонної служби України, була виявлена тривала відсутність позивача за місцем проживання.
ОСОБА_7 №1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією щодо тривалої відсутності за місцем проживання пенсіонера.
Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року у зразковій справі №805/402/18.
За змістом ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи вказане рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Металургійної районної у місті рад №29 від 27.07.2018, яке оформлено витягом з рішення в частині відмови позивачу ОСОБА_2 у виплаті пенсії за віком з 01 серпня 2017 по 30 червня 2018 року з урахуванням положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що це зазначене рішення прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. При цьому вказане розпорядження не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, запобігання дискримінації, пропорційності, права особи на участь у процесі прийняття рішення.
А враховуючи протиправність зазначеного вище рішення, на підставі якого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було припинено виплату пенсію позивачу, то суд вважає такі дії протиправними.
Також, суд дійшов висновку, що підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплати заборгованість позивачу пенсії за період, починаючи з 01 серпня 2017 по 30 червня 2018 року включно, на розрахунковий рахунок позивача, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Ощадбанк для виплати пенсії, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність оспорюваних рішень та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що субєкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобовязань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.
Відповідно до ОСОБА_6 Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої ОСОБА_8 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення субєкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського Суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення субєкта владних повноважень.
Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України Про судове рішення в адміністративній справі від 20.05.2013р. №7 суд може ухвалити постанову про зобовязання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли субєкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого субєкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень субєкта владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій.
За приписами пункту 4 ч. 2 ст. 245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дій.
При цьому, суд вважає за необхідне задовольнити і вимогу щодо негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць, керуючись приписами ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до яких негайно виконуються рішення суду про, зокрема присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
ОСОБА_7 не підлягає задоволенню позовна вимога щодо здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку, передбаченому ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч.1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обовязком суду.
При цьому, суд звертає увагу на той факт, що позивач заявляючи позовну вимогу про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку, передбаченому ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, жодним чином не обґрунтував її.
Отже, у даному випадку суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень, адже у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього після набрання рішенням законної сили. Доказів зворотного позивачем не надано.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Так, позивачем були надані суду достатні докази, на підтвердження безпідставного, всупереч чинному законодавству припинення виплати пенсії, як внутрішньо переміщеній особі з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо припинення пенсійних виплат та бездіяльність щодо не поновлення пенсійних виплат після їх припинення вчинені не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Металургійної районної у місті ОСОБА_3 ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Металургійної районної у місті рад №29 від 27.07.2018, яке оформлено витягом з рішення в частині відмови позивачу ОСОБА_2 у виплаті пенсії за віком з 01 серпня 2017 по 30 червня 2018 року.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) сплачені позивачем судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець