Справа № 1940/1440/18
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1440/18

29 листопада 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцької І.І.

представника позивача Спринського Б.Р.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області в особі Тернопільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області до ОСОБА_3 про стягнення капіталізованих платежів,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2018 року до Тернопільського окружного адміністративного суду звернулося Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області в особі Тернопільського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області (далі - позивач, Управління) з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі - відповідач, ОСОБА_3.), у якій з урахуванням заяви від 17.08.2018 р. про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача капіталізовані платежі в сумі 363411,89 грн.

Ухвалою судді від 30.07.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 22.08.2018 р.

У строк, встановлений судом, представником відповідача подано відзив на позовну заяву від 17.08.2018 р., у якому представник відповідача заперечив проти позову з огляду на наступне.

Позиція сторони відповідача полягає у тому, що обов'язок виплачувати страхові внески на користь застрахованої особи за фактом нещасного випадку на виробництві лежить на Фонді, як страховику. Роботодавець як страхувальник не є зобов'язаною особою перед працівником - застрахованою особою щодо здійснення страхових виплатна його користь внаслідок настання страхового випадку, яким мав місце не з вини страхувальника. Крім того, представник відповідача зазначає, що обов'язок щодо капіталізації платежів виникає лише у суб'єктів підприємницької діяльності - банкрутів. Порядок капіталізації платежів не може бути застосовано за аналогією закону щодо обов'язку капіталізувати платежі на суб'єктів підприємницької діяльності, які припинили свою діяльність в порядку, відмінному від процедури банкрутства, в тому числі фізичних осіб, що припинили підприємницьку діяльність за власним бажанням. Порядок припинення платоспроможних юридичних осіб не може поширюватися на порядок припинення підприємницької діяльності платоспроможних фізичних осіб, а тому на фізичних осіб не поширюється також порядок погашення кредиторської заборгованості у зв'язку із спливом строку пред'явлення кредитором вимоги. Також представник відповідача вважає, що позивачем неправильно проведено розрахунок капіталізованих платежів, а саме застосовано невірні статистичні дані щодо середньої очікуваної тривалості життя для чоловіків в Україні. Представник відповідача також зазначає, що обов'язок оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхові виплати та соціальні послуги покладається на Фонд, страхові виплати за фактом нещасного випадку на виробництві виплачуються безпосередньо Фондом. З врахуванням того, що умовою припинення підприємницької діяльності платоспроможної фізичної особи, в якої стався нещасний випадок на виробництві, є обов'язок капіталізації платежів, то сторона відповідача розцінює це як спонукання особи не припиняти свою підприємницьку діяльність та фактично примушування особи до праці. Більше того, 26.07.2018 р. ОСОБА_3 відновила свою підприємницьку діяльність, що виключає підстави стягнення з неї капіталізованих платежів, як з ліквідованого страхувальника. Представник відповідача не погоджується також з сформованою правовою позицією щодо обов'язку суб'єкта підприємницької діяльності, який не є банкрутом, здійснювати капіталізацію страхових виплат на користь Фонду.

22.08.2018 р. представником позивача подано відповідь на відзиву якому на спростування аргументів сторони відповідача зазначив наступне.

Фонд жодним чином не заперечує свого обов'язку щодо виплати щомісячних виплат застрахованій особі, проте це не звільняє позивача від обов'язку сплати капіталізованих платежів. Обов'язок капіталізації платежів не ставиться в залежність від вини роботодавця у нещасному випадку, не передбачено звільнення від такого обов'язку в залежності від соціального статусу, віку чи інших характеристик роботодавця. Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву погоджується з відсутністю закону, що регулює правовідносини щодо капіталізації платежів у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням, та наявністю законодавства, яке регулює подібні за змістом правовідносини, тим самим підтверджуючи застосування аналогії закону у спірних правовідносинах, що допускається за змістом частини шостої статті 7 КАС України. У даному випадку застосовано аналогію закону щодо виникнення зобов'язання у банкрута (фізичної особи, яка припинила свою підприємницьку діяльність) перед Фондом щодо сплати капіталізованих платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань страхувальника (роботодавця) перед громадянином внаслідок заподіяння шкоди його здоров'ю, яке коренспондується з правом Фонду на здійснення капіталізації таких платежів. Крім того, представник позивача зазначив, що фрезерний деревообробний станок є джерелом підвищеної небезпеки, а тому ОСОБА_3 як володілець станка, діяльність пов'язана з використанням якого є джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовує шкоду, завдану таким джерелом підвищеної небезпеки незалежно від наявності чи відсутності її вини. Щодо розрахунку суми щомісячної страхової виплати, то вона визначена за період, що визначений як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок в Україні та їх віком на момент здійснення капіталізації. Середня тривалість життя визначена з врахуванням Таблиці смертності та середньої очікуваної тривалості життя для чоловіків і жінок в Україні, наданої Державною службою статистики України. Представник позивача відзначає також хибність посилання представником відповідача у відзиві на позовну заяву на норми частини першої статті 34 Закону України від 23.09.1999 р. №1105-XIV, оскільки така норма стосується тимчасової втрати працездатності та не стосується правовідносин у даному спорі. Від сплати капіталізованих платежів позивача не звільняє також повторна реєстрація як фізичної особи-підприємця, оскільки такий обов'язок виникає з моменту державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Ухвалою суду від 22.08.2018 р. у зв'язку з клопотанням представника відповідача від 20.08.2018 р. суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 21.09.2018 р.

У підготовчому засіданні, призначеному на 21.09.2018 р., оголошено перерву до 28.09.2018 р. у зв'язку з клопотанням представника відповідача.

Судове засідання, призначене на 21.09.2018 р., не відбулося у зв'язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному. Розгляд справи призначено на 05.10.2018 р., про що повідомлено учасників справи.

У підготовчому засіданні 05.10.2018 р. представником відповідача заявлено клопотання про допуск до участі у справі експерта в галузі права та про долучення до матеріалів справи висновку експерта у галузі права. Ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, продовжено строк підготовчого засідання на 1 місяць та оголошено перерву до 05.11.2018 р. для надання представнику позивача часу на ознайомлення з висновком експерта у галузі права.

В подальшому у судовому засіданні 05.11.2018 р. клопотання представника відповідача від 05.10.2018 р. задоволено частково, долучено до матеріалів справи висновок експерта у галузі права, щодо допуску до участі у справі експерта в галузі права - відмовлено. Закрито підготовче засідання та з врахуванням клопотання представника про відкладення розгляду справи від 05.11.2018 р. призначено справу до розгляду по суті на 29.11.2018 р.

У судовому засіданні 29.11.2018 р. представник позивача підтримав позов з врахуванням заяви 17.08.2018 р. про збільшення позовних вимог з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позову не визнав, проти його задоволення заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 23.03.2002 р. була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.07.2018 р. Види діяльності: установлення столярних виробів, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, організація будівництва будівель.

ФОП ОСОБА_3 зареєстрована у Тернопільському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області як страхувальник.

У трудових відносинах з відповідачем перебував ОСОБА_4

Відповідно до акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 23.10.2004 р. ОСОБА_4 при виконанні трудових обов'язків (виготовленні столярних виробів) отримав ушкодження здоров'я у вигляді травматичної ампутації І-го пальця правої кисті на рівні п'ясно фалангового суглобу. Рваної рани в ділянці тенора по долонній поверхні з дефектами м'яких тканин.

Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 19.10.2004 р. о 16 год 00 хв на СПД ОСОБА_3 встановлено, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом.

Вищевказане також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 21.10.2004 р. та свідка ОСОБА_5

Відповідно до повторної виписки з акту огляду МСЕК №000169 ОСОБА_4 встановлено 25% втрати працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом безстроково. Постановою Тернопільського міського відділення управління ВД ФССУ в Тернопільській області від 12.03.2018 р. № 1918/760/760/106 "Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2018 р." ОСОБА_4 призначено перераховану щомісячну страхову виплату в сумі 977,86 грн. безстроково. При розрахунку щомісячної страхової виплати позивачем використано дані таблиці смертності та середньої очікуваної тривалості життя чоловіків та жінок в Україні у 2016 році.

В подальшому 24.04.2018 р. фізично особою-підприємцем ОСОБА_3 припинено підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.07.2018 р.

У зв'язку з припиненням підприємницької діяльності відповідача, позивачем сформовано розрахунок потреби в капіталізації коштів фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 для розрахунку з потерпілим на виробництві станом на 30.06.2018 р., відповідно до якого загальна потреба в капіталізації коштів становить 360478,31 грн. ОСОБА_3 направлено претензію від 26.06.2018 р. №19-07-11/1211 про сплату капіталізованих платежів у сумі 360478,31 грн.

Крім того, в матеріалах справи міститься пенсійне посвідчення ОСОБА_3 НОМЕР_2, яке підтверджує пенсійний вік відповідача та отримання пенсії за віком з 04.12.2001 р.

Відповідно до відповіді Головного управління статистики у Тернопільській області від 16.08.2018 р. №09.4-05/2172-18 на адвокатський запит повідомлено, що середня очікувана тривалість життя при народженні в Україні (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та даних по Донецькій та Луганській областях) у 2017 році для чоловіків становила 67,02 року. Інформацію щодо середньої тривалості життя для чоловіків по Україні станом на 12.03.2018 р. надати неможливо.

Як слідує з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 26.07.2018 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Як слідує з листа Головного управління ДФС у Тернопільській області від 17.08.2018 р. №2469/6/19-00-13-01-30/16560 "Про розгляд запиту" ФОП ОСОБА_3 не сплачувала єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 р. по 17.08.2018 р.

Крім того, представник відповідача звертався для отримання висновку експерта у галузі права. Для вирішення були поставлені наступні питання:

1. Чи може бути застосовано постанову Кабінету Міністрів України №756 від 06.05.2000 р. "Про реалізацію статей 45 і 92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою затверджено порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю, як аналогію закону для врегулювання правових питань щодо визначення правового обов'язку та способу розрахунку капіталізації платежів з метою їх сплати на користь Фонду соціального страхування фізичною особою, яка припинила свою підприємницьку діяльністю в порядку не пов'язаному з банкрутством?

2. Чи може бути застосовано положення частини другої статті 1205 Цивільного кодексу України, як аналогію закону для врегулювання зобов'язань страхувальника (роботодавця) перед страховиком (Фондом соціального страхування України) щодо капіталізації платежів, які виникли із зобов'язань страхувальника перед застрахованою особою (найманим працівником), який отримав трудове каліцтво не з вини страхувальника?

З висновку експерта у галузі права щодо застосування аналогії закону, підготовленого кандидатом юридичних наук, асистентом кафедри цивільного права №1 ОСОБА_6 слідує, наступне.

По першому питанню експерт зазначив, що застосування постанови Кабінету Міністрів України №756 від 06.05.2000 р. "Про реалізацію статей 45 і 92 закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою затверджено порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю, як аналогію закону для врегулювання правових питань щодо визначення правового обов'язку та способу розрахунку капіталізації платежів з метою їх сплати на користь Фонду соціального страхування фізичною особою, яка припинила свою підприємницьку діяльністю в порядку не пов'язаному з банкрутством - не є можливим.

По другому питанню експерт прийшов до висновку, що положення частини другої статті 1205 Цивільного кодексу України не можуть бути використані як аналогія закону до зобов'язань страхувальника (роботодавця) перед страховиком (Фондом соціального страхування України) щодо капіталізації платежів, які виникли із зобов'язань страхувальника перед застрахованою особою (найманим працівником), який отримав трудове каліцтво не з вини страхувальника.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Процедура припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця регулюється Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 р. № 755-IV (далі - Закон № 755-IV).

Відповідно до статті 18 вказаного Закону, запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця вноситься до Єдиного державного реєстру на підставі відповідної заяви від фізичної особи-підприємця.

При цьому, положеннями частини четвертої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) передбачено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов'язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати нормативно-правові акти, що регулюють порядок капіталізації платежів юридичної особи, оскільки інше не встановлено законом та не випливає із суті відносин.

Відповідно до частини другої статті 1205 ЦК України у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. У разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов'язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV (далі - Закон №1105-ХІV) та постановою Кабінету Міністрів України № 765 від 06.05.2000 р. "Про затвердження Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю" (далі - Порядок капіталізації) передбачено, що у разі ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності - страхувальника (фізичної особи-підприємця або юридичної особи) у останнього виникає зобов'язання перед Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України щодо сплати капіталізованих платежів, які Фонд соціального страхування сплачує у вигляді страхових виплат потерпілим від нещасного випадку або професійного захворювання, отриманих під час перебування потерпілих осіб у трудових відносинах з цим страхувальником.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-ХІV, Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції та управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в АРК, областях, містах Києві та Севастополі.

Положеннями статті 11 Закону №1105-ХІV визначено, що одним із джерел фінансування Фонду соціального страхування України є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області в особі Тернопільського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області здійснює страхові виплати потерпілому від нещасного випадку на виробництві ОСОБА_4, який отримав ушкодження здоров'я під час роботи у ФОП ОСОБА_3, що підтверджується актом №1 від 23.10.2004 р. про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та постановою Тернопільського міського відділення управління ВД ФССУ в Тернопільській області від 12.03.2018 р. № 1918/760/760/106 "Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2018 р."

Таким чином, із внесенням до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності у позивача виникають зобов'язання перед Фондом щодо сплати капіталізованих платежів потерпілому ОСОБА_4

Тобто, на ОСОБА_3 поширюються вимоги Закону №1105-ХІV та положення Порядку капіталізації платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.06.2012 р. у справі № 21-156а12 та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.11.2015 р. №К/800/18049/15.

Відповідно до положень Порядку капіталізації, капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів.

Згідно із пунктом 3 вказаного Порядку, капіталізація платежів розраховується на період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації.

Суд критично оцінює висновок експерта у галузі права щодо застосування аналогії закону, з огляду на наступне.

Суд вважає правомірним застосування позивачем для розрахунку суми капіталізації платежів "Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 765 від 06.05.2000 р.

Суд зазначає, що ліквідація юридичної особи через банкрутство має наслідком повне припинення будь-якої діяльності такої особи та неможливість набувати права чи виконувати обов'язки. Припинення підприємницької діяльності фізичної особи також має наслідком втрату такою особою статусу учасника правовідносин, пов'язаних з підприємницькою діяльністю, зокрема обов'язків страхувальника у відносинах, зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За таких обставин, суд вважає правомірним твердження позивача про те, що в момент внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_3 у відповідача, як у страхувальника, виник обов'язок здійснити сплату коштів, необхідних для проведення страхових виплат ОСОБА_4

Разом з тим, суд вважає безпідставним твердження представника відповідача про відсутність підстав для капіталізації платежів через те, що відповідачем відновлено реєстрацію підприємницької діяльності. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що 24.04.2018 р. до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача. Далі, 26.07.2018 р. внесено запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Суд зазначає, що відповідачем було саме припинено підприємницьку діяльність, а 26.07.2018 р. здійснено нову реєстрацію, а не відновлено попередню, як стверджував представник відповідача у судовому засіданні. Підприємницька діяльність здійснюється особою на підставі вільного волевиявлення. Діюче законодавство не містить для фізичної особи обмежень щодо можливості припинення підприємницької діяльності чи прийняття рішення про початок такої діяльності. Також законом не передбачається при новій реєстрації фізичною особою-підприємцем відновлення правовідносин, які існували до припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою при попередній реєстрації. Суд вважає, що нова реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та виникнення у зв'язку з цим обов'язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не звільняє відповідача від обов'язку здійснити сплату капіталізованих платежів у сумі, необхідній для здійснення виплат ОСОБА_4

Відповідно до частин першої, другої статті 112 КАС України, учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо:

1) застосування аналогії закону чи аналогії права;

2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Разом з тим, як зазначено у частині першій статті 113 КАС України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В ході розгляду справи судом встановлено та доведено стороною позивача правомірність нарахування ОСОБА_3 капіталізованих платежів у сумі 360478,31 грн., а тому з огляду на викладені вище обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області в особі Тернопільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області до ОСОБА_3 про стягнення капіталізованих платежів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області в особі Тернопільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Танцорова, 51, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46008, ) капіталізовані платежі в сумі 363 411 (триста шістдесят три тисячі чотириста одинадцять) грн. 89 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2018 року.

Копію судового рішення надіслати учасникам справи.

Головуюча суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.