Справа № 810/2034/17
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2034/17 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Головного управління Національної поліції в Луганській області про:

- визнання протиправним та скасування наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області №7 о/с від 07.04.2016 в частині звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) рядового міліції ОСОБА_2;

- поновлення на посаді міліціонера взводу №3 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення Луганськ-1 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області або ж на іншій рівнозначній посаді відповідно до норм Закону України "Про Національну поліцію" з 06.11.2015;

- стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.12.2015.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Доводи апелянта зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх доводів позивача при розгляді справи, та не досліджено факт порушення відповідачем положень чинного законодавства при звільненні ОСОБА_2

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а позов задовольнити.

Представники відповідачів до судового засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, що не заважає розгляду справи за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 у справі №810/4280/15 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України у Луганській області від 08.02.2015 №321 про покарання міліціонера батальйону ПСМОП "Луганськ-1" ГУ МВС України у Луганській області рядового міліції ОСОБА_2 Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України у Луганській області від 11.02.2015 №43 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил України рядового міліції ОСОБА_2, міліціонера взводу №3 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ-1" ГУ МВС України у Луганській області за п.63 "Є" (за порушення дисципліни). Поновлено рядового міліції ОСОБА_2 на посаді міліціонера взводу №3 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ-1" ГУ МВС України у Луганській області з 12 лютого 2015 року. Стягнуто з Головного управління МВС України у Луганській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 лютого 2015 року по 24 грудня 2015 у розмірі 46669 (сорок шість тисяч шістсот шістдесят дев'ять) грн. 44 коп.

На виконання вказаної постанови Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 у справі №810/4280/15 було видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 12.03.2016 ВП №50456566 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №810/4280/15, виданого 24.12.2015 Київським окружним адміністративним судом, про поновлення рядового міліції ОСОБА_2 на посаді міліціонера взводу №3 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ-1" ГУ МВС України у Луганській області з 12 лютого 2015 року.

На виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 у справі №810/4280/15 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2016 №50456566, наказом Головного управління МВС України у Луганській області №7 о/с від 07.04.2016 "По особовому складу" відмінено пункт наказу Головного управління МВС України у Луганській області від 11.02.2015 №43 о/с в частині звільнення за п. 63 "Є" (за порушення дисципліни) рядового міліції ОСОБА_2, міліціонера взводу №3 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ-1" Головного управління МВС України у Луганській області.

Крім того, вказаним наказом згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) рядового міліції ОСОБА_2, міліціонера взводу №3 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ-1" Головного управління МВС України у Луганській області. З наказом про звільнення позивач ознайомився 19.05.2017, про що свідчить розписка, копія якої наявна в матеріалах справи.

Важаючи зазначений наказ протиправними та не погоджуючись із своїм звільненням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що ОСОБА_2 не придатний до служби, що підтверджується постановами Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області" від 25.02.2016 №144-а/Зв та від 16.01.2017 №1, а Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області під час винесення наказу від 07.04.2016 №7 о/с в оскаржуваній частині діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Особливості проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки врегульовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було ліквідовано як юридичну особу Головне управління МВС України у Луганській області та її структурні підрозділи.

Одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація логічно пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується.

Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях.

Отже, при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто пряма заборона на звільнення перелічених працівників, оговорена в Законі.

У відповідності до вказаної постанови, Головним управлінням МВС у Луганській області створено ліквідаційну комісію та 06.11.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості щодо початку ліквідації ГУ МВС у Луганській області. На даний час у Головному управлінні МВС не закінчено процедуру ліквідації, а тому позиція позивача щодо можливості його звільнення зі служби у зв'язку із ліквідацією не може бути застосована у даному випадку, про що вірно вказано судом першої інстанції

Так, Закон України "Про Національну поліцію" був опублікований 06.08.2015 та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (закон опублікований 06.08.2015), з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Суд першої інстанції вірно вказав, що механізму скорочення атестованих працівників органів внутрішніх справ спеціальним законодавством не передбачено. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 8 Цивільного кодексу України, при скороченні атестованих працівників органів внутрішніх справ у частині, яка не врегульована спеціальним законодавством, слід застосовувати аналогію закону, тобто використовувати правові акти, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону). Це відповідає вимогам рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/202 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України у якому визначено основні трудові права працівників. Таким актом є Кодекс законів про працю України, в якому розкрито механізм скорочення працівників.

Враховуючи ту обставину, що спеціальним Законом не визначено строк попередження працівників міліції про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, то за аналогією працівники відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України повинні бути попереджені не пізніше, ніж за два місяці до звільнення.

Водночас, в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пунктом 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону передбачено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, у відповідності до приписів Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про наступне звільнення через скорочення штатів, при цьому, документів для участі в конкурсі для зайняття посади поліцейського не подав.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 не мав статусу працівника міліції та не підпадав під дію п. 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів критично оцінює зазначені посилання, оскільки вказаним Законом, зокрема, повідомлено про можливість проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. А отже, позивач виявивши бажання проходити службу в Національній поліції мав можливість звернутись до відповідного органу Національної поліції із відповідною заявою, чого останнім зроблено не було.

Разом з тим, відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відтак, враховуючи, що з 07.11.2015 органи внутрішніх справ ліквідуються, всі їхні посади скорочено (що унеможливлює подальше проходження служби в органах внутрішніх справ України) та починають функціонувати органи Національної поліції, які не є правонаступниками органів внутрішніх справ України, суд першої інстанції вірно вказав про правомірність прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Також, вірно вказано Окружним адміністративним судом і те, що ОСОБА_2 не звертався до відповідачів із заявами про прийняття на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за його згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, що свідчить про небажання позивача проходити службу в Національній поліції.

Суд апеляційної інстанції, окрім іншого акцентує увагу на тому, що ОСОБА_2 не придатний до служби, що підтверджується постановами Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області" від 25.02.2016 №144-а/Зв та від 16.01.2017 №1, а тому використання його на службі в подальшому не було можливим. Зазначені обставини жодним чином не спростовано апелянтом під час апеляційного розгляду, як і не наведено доводів стосовно того, яким чином можливо поновити позивача на службі, враховуючи стан здоров'я останнього.

За даних обставин, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, який вказав, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області під час винесення наказу від 07.04.2016 №7 о/с стосовно позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, що обґрунтовано відповідачем у встановленому порядку.

З огляду на правомірність винесення наказу про звільнення позивача через скорочення штатів, позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 03.12.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук