Справа № 825/906/17
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Чернігів Справа № 825/906/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Д`якова В.І.,

за участю секретаря Федорок К.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кутукова С.В.,

представника відповідача Мокринської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 (с. Десна, Козелецький район, Чернігівська область, 17024) про визнання дій протиправними та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ пп НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправними дії командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 , які полягають у завершенні службового розслідування щодо нього;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 21.04.2017 № 693 «Про підсумки проведення розслідування фактом виходу з ладу виробу ЗСУ-23-4 б/н № 314» в частині притягнення його до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності.

Свої вимоги мотивує тим, що службове розслідування відповідачем проведено неповно та однобічно, заходи для об`єктивного і належного встановлення всіх обставин не вживалися. Зокрема, при перевірці технічного стану виробу ЗСУ-23-4 № 314 було виявлено, що двигун знаходиться в розмороженому стані. Водночас, у рапорті відсутні відомості, ким та коли проводилася така технічна перевірка, не опитано осіб, які підписували акти технічного стану. Акт службового розслідування командиром ВЧ пп НОМЕР_1 ОСОБА_2 про передачу техніки від нього до Шеремета не затверджено. Крім того, пояснив, що несправність гусеничної машини ЗСУ-23-4 № 314 мала місце ще до підписання акту технічного стану від 31.01.2017, а саме: у листопаді 2016 року.

Також зазначив, що причинний зв`язок між його діями чи бездіяльністю, та станом гусеничної машини ЗСУ-23-4 не визначено. У висновку немає згадки про те, що саме позивач винен у заподіянні матеріальної шкоди. Фактично позивача притягнуто до відповідальності на підставі припущень, а не належних та допустимих доказів. У ході службового розслідування не враховано, що його тимчасово призначено виконувачем обов`язків командира взводу наказом від 10.01.2017. При цьому, посаду він не приймав, жодних документів щодо службової діяльності не підписував, функціональні обов`язки та матеріально-технічне господарство за посадою до його відома не було доведено. Пояснив, що позивачу не відомі і базові тактико-технічні характеристики гусеничної машини ЗСУ-23-4, її військове призначення, умови експлуатації, обслуговування і зберігання.

Зауважив, що він не міг бачити технічний стан переданої капітаном ОСОБА_3 техніки, був позбавлений можливості вжити заходів для її утримання і зберігання, оскільки перебував на лікуванні та одразу після нього у відпустці.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав письмові заперечення та пояснив, що за результатами проведеного службового розслідування за фактом виведення з ладу виробу ЗСУ-23-4МЗ№ 2225 бортовий № 314 встановлено, що двигун В-6М1 № П02ПТ2542 виробу ЗСУ-23-4М3 № 2225 знаходиться у розмороженому стані. Зазначив, що вказаний виріб закріплений за командиром взводу ст. прапорщиком ОСОБА_1 , який перебуваючи при виконанні службових обов`язків мав змогу та був зобов`язаний доповісти безпосередньому командиру про виявлені ним пошкодження військової техніки, що знаходилась під його відповідальністю. Відсутність відповідного рапорту свідчить або про технічну справність виробу ЗСУ-23-4, або про недбалість при виконанні ним службових обов`язків, що мало наслідком втрату військового майна. Зазначив, що при здійсненні передачі ст. прапорщику ОСОБА_1 матеріальних засобів (виробу ЗСУ-23-4M3№ 2225), капітаном ОСОБА_3 не було порушено порядок, визначений Положенням про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України.

Також вважає, що проходячи військову службу в 1984-1989 роках на посаді механіка, маючи військово-облікову спеціальність та посадову кваліфікацію «старший технік зенітно-ракетної батареї», позивач не міг не мати знань та досвіду щодо поводження, збереження чи правильної експлуатації вищевказаного типу військової техніки.

В письмових поясненнях додатково зазначив, що іншу інформацію щодо того як насправді відбулась передача виробу позивачеві можна отримати ознайомившись з його пояснювальною запискою від 10.04.2017, що знаходиться в матеріалах службового розслідування за фактом виведення з ладу виробу ЗСУ-23-4. Так, на виконання наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 14.01.2017 №103 фактично огляд техніки позивачем відбувся до його убуття на лікування 16.01.2017, про що свідчить вислів в його пояснювальній: «Капітан ОСОБА_3 просив мене тимчасово не вказувати про ці недоліки та дати можливість на їх усунення, тоді я акти не підписав». Отже, вважає, що акти були складені 14.01.2017. Далі в своїй пояснювальній позивач зазначає наступне: «26.01.2017 року капітан ОСОБА_3 знову попрохав мене підписати акти (їх мені приніс ТВО командира взводу сержант Лукашенко) я погодився на умовах...». Отже, позивач підтверджує факт прийому виробу ЗСУ-23-4 бойова військовий номер №314, заводський номер №2225.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ пп НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 19.05.1978 (т.1 а.с.51).

Наказом тво командира ВЧ пп НОМЕР_1 позивача з 16.09.2016 призначено на посаду командира навчального взводу-викладача навчальної батареї навчального зенітного ракетно-артилерійського дивізіону (т.1 а.с.45).

В подальшому, у зв`язку із великим обсягом робіт, з метою якісного виконання заходів навчально-виховного процесу та бойової підготовки, командира навчального взводу 6-ї навчальної батареї навчального зенітного ракетно-артилерійського дивізіону старшого прапорщика ОСОБА_1 наказом від 10.01.2017 № 51 допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою командира 2-го взводу батареї забезпечення навчального процесу навчального зенітного ракетно-артилерійського дивізіону (т.1 а.с.46).

Наказом командира ВЧ пп НОМЕР_1 від 14.01.2017 № 103 за ОСОБА_1 на зимовий період навчання НОМЕР_3 було закріплено військову техніку: ЗСУ-23-4 (а.с. 114-116), про що був складений акт технічного стану, затверджений командиром ВЧ 31.01.2017, яким позивач прийняв від капітана ОСОБА_3 , як зазначено в акті «технічно справний» ЗСУ-23-4М3.

03.03.2017 на ім`я командира ВЧ пп НОМЕР_1 надійшов рапорт, що при перевірці технічного стану ГБШ ГМ-575 № СЩ1ПТ6237 виробу ЗСУ-23-4 № 2225 (стройовий 314) було виявлено двигун В-6М1 № П02ПТ2542 в розмороженому стані. У зв`язку із наведеним, заступник командира ВЧ пп НОМЕР_1 з озброєння просив призначити службове розслідування (т.1 а.с.59).

З метою з`ясування умов та причин, що сприяли даному порушенню, наказом командира ВЧ пп НОМЕР_1 від 03.03.2017 № 409 призначено службове розслідування, термін якого, відповідно до рапортів та наказів командування, неодноразово продовжувався (т.1 а.с.58, 70-74).

Наказом тво командира ВЧ пп НОМЕР_1 від 21.03.2017 № 502 в період із 21 по 29 березня 2017 року призначено позапланову перевірку технічного стану та працездатності вищевказаного виробу, для чого створено відповідну комісію (т.1 а.с.69).

29.03.2017 комісією було здійснено перевірку технічного стану ЗСУ-23-4 № 2225 та складено акт, затверджений командиром ВЧ пп НОМЕР_1 29.04.2017, в якому зафіксовано, що двигун типу В-6М1 № П07ЛТ2542 на виробі ЗСУ-23-4М3 № 2225 технічно несправний, має тріщини в картері, витік мастила охолоджувальної рідини (а.с. 52-53).

За наслідками службового розслідування комісією було складено акт, 18.04.2017 затверджений командиром ВЧ пп НОМЕР_1 , в якому зазначено, що виявлені вищевказані несправності могли виникнути внаслідок невиконання, в тому числі, ст. прапорщиком ОСОБА_1 вимог статей Статуту внутрішньої служби ЗСУ, внаслідок чого було виведено з ладу військову техніку виріб ЗСУ-23-4 № 314 (т.1 а.с.60-64).

У зв`язку із наведеним, з врахуванням розрахунку, викладеного в довідці-розрахунку на суму збитків, нанесених державі при виході з ладу вищевказаної техніки, комісія пропонувала притягнути ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності в сумі 51097,61 грн. (т.1 а.с.84).

Наказом командира ВЧ пп НОМЕР_1 від 21.04.2017 № 693 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом виходу з ладу виробу ЗСУ-23-74 б/н № 314» позивачу оголошено сувору догану та притягнуто до повної матеріальної відповідальності в сумі 51097,61 грн. (т.1 а.с.91-93).

Вважаючи дії відповідача щодо завершення службового розслідування незаконними, а вищевказаний наказ в частині притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України регулює Інструкція про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за № 385/8984 (далі Інструкція, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, п. 1.2 Інструкції визначено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові особи у разі необхідності клопочуть за підпорядкованістю про призначення службового розслідування (п. 1.3 Інструкції).

Відповідно до п. 1.5 Інструкції службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження

Згідно із Розділом 3 Інструкції, розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції за результатами службового розслідування складається акт.

Акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування (п. 4.2, 4.3 Інструкції).

Відповідно до пунктів 5.1 та п. 5.2 Інструкції, посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення. Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що на підставі рапорту заступника командира ВЧ пп НОМЕР_1 з озброєння щодо факту виявлення в розмороженому стані двигуна виробу ЗСУ-23-4 № 2225 (стройовий 314), командиром ВЧ пп НОМЕР_1 призначено службове розслідування.

В ході проведення службового розслідування, комісією було досліджено документи, що стосуються вищевказаних обставин, відібрано пояснення в осіб, які мають відношення до підтримання в належному технічному стані виробу ЗСУ-23-4 № 2225 (стройовий 314), та результати службового розслідування сформовано у справу (а.с. 55-90).

Суд звертає увагу, що вирішення питання щодо можливості завершення службового розслідування належить до виключної компетенції комісії, яка його проводить, та командира ВЧ пп НОМЕР_1 . На їх думку, матеріалів, зібраних під час службового розслідування, було достатньо для складення та затвердження акту службового розслідування. Протиправних дій командира ВЧ пп НОМЕР_1 щодо завершення службового розслідування судом не встановлено, тому в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій командира ВЧ пп НОМЕР_1 ОСОБА_2 , які полягають у завершенні службового розслідування щодо ОСОБА_1 , слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира ВЧ пп НОМЕР_1 від 21.04.2017 № 693 «Про підсумки проведення розслідування фактом виходу з ладу виробу ЗСУ-23-4 б/н № 314» в частині притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 суд зазначає таке.

Відповідно до п. 5.3 Інструкції притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Згідно із ч. «в» ст. 51 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.3.1999 №551-XIV, на сержантів (старшин) (крім військовослужбовців строкової військової служби), може бути накладене таке стягнення як сувора догана.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (ст. 86 Дисциплінарного статуту).

Згідно із абзацом першим п. 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення), це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати (п. 2 Положення).

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності (п. 3 Положення).

Відповідно до п. 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно із п. 17 Положення у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного скоєння ним дій чи бездіяльності, та завдання шкоди або збитків. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Як вбачається із наявних в матеріалах службового розслідування пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відображених в оскаржуваному наказі, при огляді в листопаді 2016 року виробу майором ОСОБА_4 було виявлено підтікання мастила з двигуна, також ОСОБА_3 повідомлено про відсутність антифризу в баку системи охолодження базового двигуна ЗСУ-24-3 (№ 314), що підтверджується відповідними записами в акті технічного стану ЗСУ-23-4М3 (№ 2225) від 01.11.2016 та формулярі на вказаний виріб (т.1 а.с.76, 77, 65-66, 107-109). Однак, припис щодо усунення вказаних недоліків виконаний не був, про що свідчить відсутність відмітки та підпису ОСОБА_4 у книзі огляду обслуговування військової техніки БЗНП НЗРАДн. Тобто, фактично виріб ще з листопада 2016 року був технічно несправним і, в свою чергу, на момент складення акту технічного стану, затвердженого командиром ВЧ 31.01.2017, також.

В період із 16.01.2017 по 27.01.2017 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними наказами № 10 та № 23 (а.с. 47, 48). Також, в судовому засіданні позивач зазначив, що після лікування йому на 5 днів було надано вивільнення від службових обов`язків на підставі наказу від 30.01.2017 № 1081, що не було спростовано представником відповідача. Таким чином, позивач фактично приступив до виконання покладених на нього обов`язків 05.02.2017.

Крім того, в подальшому в період із 20.02.2017 по 10.03.2017 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та був відсутнім в розташуванні ВЧ пп НОМЕР_1 , що підтверджується рапортом від 17.02.2017 та наказами № 44 та № 66(а.с. 49, 50, 117).

Позивач зазначив, що під час перебування на службі, він в повному обсязі виконував свої обов`язки, а саме: проводив технічний огляд виробу ЗСУ-23-4 (№ 2225), на який він мав змогу і технічні можливості, а також опломбовував його. Печатку для опломбування перед лікуванням в лютому віддав в частину. Доказів протилежного представником відповідача надано не було.

Оскільки, жодного акту про невиконання ОСОБА_1 протягом часу перебування на службі покладених на нього службових обов`язків, керівництвом ВЧ пп НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 складено не було, суд вважає непідтвердженим належними та допустимими доказами, в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України, заперечення представника відповідача щодо невиконання позивачем своїх обов`язків.

Суд звертає увагу, що недоліки у роботі двигуна ЗСУ-23-4М3 (№ 2225), відповідно до наявного в матеріалах справи рапорту, було виявлено 03.03.2017, тобто в період коли позивач не здійснював безпосереднього нагляду за технічним станом виробу. Одночасно, суд звертає увагу, що відповідно до складеного акту технічного стану від 31.01.2017, станом на день перебування ОСОБА_1 у ВЧ пп НОМЕР_1 виріб був технічно справним та придатним для проведення занять та виконання тактико вогневих задач (а.с. 67-68).

Таким чином, у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо того, що саме з вини ОСОБА_1 відбулось «розмороження» двигуна виробу ЗСУ-23-4, оскільки, встановити точну дату виходу з ладу двигуна не є можливим. Зокрема, позивач із 17.02.2017 перебував на лікуванні, однак хто замість ОСОБА_1 у вищевказаний період виковував обов`язки із підтримання в належному стані виробу ЗСУ-23-4 (№ 2225) комісією в ході службового розслідування не досліджувалось та встановлено не було. Вищевикладене свідчить про необ`єктивність службового розслідування щодо позивача. Акт службового розслідування містить суперечливу інформацію, що не було враховано відповідачем під час винесення оскаржуваного наказу.

Зокрема, як вбачається з акту службового розслідування, наявного в матеріалах справи, в діях відповідача не виявлено перелічених у пунктах 13 Положення ознак. Також, службовим розслідуванням не встановлено вини, її форми, можливих мети та мотиву вчиненого ОСОБА_1 , на думку відповідача, правопорушення, внаслідок якого державі було завдано шкоди. Так, оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності, то відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення.

Крім того, відповідачем не надано жодного доказу, який витребовувався ухвалою суду від 08.10.2018, а позивач в судовому засіданні пояснив, що фактичної передачі виробу ЗСУ-23-4 (№ 2225) не було, оскільки він перебував на лікарняному і фізично не міг здійснити його прийом та технічний огляд.

Також, позивачем та його представником надана ухвала Печерського районного суду міста Києва від 08.09.2017, якою зобов`язано уповноважених службових осіб Військової прокуратури Центрального регіону України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості із заяви ОСОБА_1 від 18.08.2017, про вчинення кримінальних правопорушень, та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних.

В свою чергу, як вбачається з пояснювальної записки старшого прапорщика ОСОБА_5 , акти технічного стану військового майна ЗСУ-23-4 від 31.01.2017 як член комісії він не підписував. Його підпис підроблений.

Аналізуючи вищевикладене, матеріалами справи та поясненнями позивача спростовуються твердження представника відповідача, що фактичний огляд техніки позивачем відбувся до його вибуття на лікування і логічним припущенням є те, що акти були складені 14.01.2017, оскільки доказування в адміністративному процесі не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких фактів та доказів неналежного виконання саме позивачем службових обов`язків оскаржуваний наказ не містить. Відповідачем не зазначено які функціональні обов`язки покладено на позивача у зв`язку з переданим майном і які докази/документи це підтверджують. Отже, відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, які згідно пункту 3 Положення є обов`язковими і необхідними умовами притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 мають бути задоволені частково.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та скасування наказу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 21.04.2017 № 693 ''Про підсумки проведення розслідування за фактом виходу з ладу виробу ЗСУ 23-4 б/н № 314'' в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та повної матеріальної відповідальності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2018 року.

Суддя В.І. Д`яков