Справа № 285/3247/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/3247/17

Головуючий у 1-й інстанції: Михайловська А.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

06 грудня 2018 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

відповідача: Михайловського Юрія Дем'яновича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області відділу Держгеокадастру в Новоград - Волинському районі Михаловського Ю.Д., третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області відділу Держгеокадастру в Новоград - Волинському районі Михаловського Ю.Д., третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він не здійснював дії щодо самовільного зайняття земельної ділянки, 16 га, ОСОБА_10, яка розташована за межами с. Лагульськ, Камяномайданської сільської ради, Новоград - Волинського району, а користується вказаною ділянкою на підставі договору оренди землі від 22 червня 2012 року, тому постанова про накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач та його представник вимоги своєї апеляційної скарги підтримали просили її задовольнити, при цьому заперечували щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, просили відмовити в її задоволенні.

Відповідач також вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив суд їх задовольнити та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги позивача.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи неоспорені факти про те, що 21 липня 2017 року для забезпечення державного контролю за дотриманням земельного законодавства Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області винесено наказ № 152-ДК " Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель.

29.03.2018 року старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області Михайловським Юрієм Дем'яновичем проведено перевірку з питання виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 1152-ДИ від 21.07.2017 року за наслідком якої 28.07.2018 року складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки.

Також, 28.07.2018 року відповідачем винесено припис про усунення порушень земельного законодавства, згідно якого позивача зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та про виконання вказаного припису повідомити до 25.08.2018 року.

14 серпня 2018 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за № 152-ДК/0060П/07/01/-17.

15 серпня 2018 року старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області Михайловським Ю.Д. винесено постанову №152-ДК/0054 По/08/01 відповідно до якої керівника ФГ " Лагуна Т" визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановами позивач звернувся до суду для її скасування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.53-1 КУпАп, проте враховуючи те, що не з його вини довгий час не виконувався договір, укладений із ПП «Земля Поліського Краю» щодо розробки проектної документації на земельну ділянку, що позбавляло його можливості укласти основний договір оренди земельної ділянки, у строк визначений відповідачем у відповідному приписі, тому можливо змінити захід стягнення, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_6 від відповідальності, обмежившись усним зауваженням, справу провадженням закрити.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 Закону України № 963-IV від 19.06.2003 "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок.

Згідно ст. 244 КУпАП, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства у сфері використання та охорони земель і порядку та умов ведення насінництва та розсадництва, правил технічної експлуатації самохідних сільськогосподарських машин і правил техніки безпеки під час їх експлуатації (статті 52 - 53-4, 54-56, 104-1, 108 та 188-5).

Від імені зазначеного органу розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

1) Головний державний інспектор сільського господарства України - штраф на громадян до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) головні державні інспектори сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, їх заступники - штраф на громадян до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

3) старші державні інспектори сільського господарства, державні інспектори сільського господарства - штраф на громадян до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 року № 963-IV (далі Закон № 963-IV), державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;

викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов'язаних з порушенням земельного законодавства України;

передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 963-IV, самовільним зайняттям земельної ділянки, є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 53-1 КУпАП вказано, що самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суб'єктом правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП є громадяни та посадові особи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Оцінюючи доводи позивача стосовно безпідставності притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 53-1 КУпАП суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до розпорядження голови Новоград-Волинської районного державної адміністрації Житомирської області від 12.04.2012 року за № 340, голові фермерського господарства «Лагуна-Т» ОСОБА_2 надано в оренду земельну ділянку, загальною площею 20,0 га, на території Кам'яномайданівської сільської ради, до укладання основного договору оренди землі (а.с.4).

22.06.2012 року між Новоград-Волинської районною державною адміністрацією Житомирської області та Фермерським господарством «Лагуна -Т», в особі голови ОСОБА_2 було укладено попередній договір оренди землі (а.с.5-9).

Відповідно до акту прийняття-передачі від 22.06.2012 року земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_2 (а.с.10).

Позивач як на підставу протиправності прийняття оскаржуваної постанови зазначає на те, що земельною ділянкою користується на підставі договору оренди землі від 22.06.2012 року, сплачує орендну плату згідно договору оренди, а тому відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором

Частиною 3 вказаної статті визначено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Термін «попередній» щодо договору не означає незавершеності вияву волі сторін (як це має місце стосовно виразу «попередні переговори»), а лише вказує на те, що за договором, який відбувся, має слідувати інший - основний договір. Таким чином, необхідно розрізняти два договори між сторонами. Перший, уже укладений, встановлює зобов'язання укласти у майбутньому інший, основний, договір, яким сторони мають на увазі встановити основне господарське правовідношення. Саме цей головний договір повинен привести до господарської мети, заради якої встановлюються юридичні відносини між сторонами.

Як вбачається зі змісту умов попереднього договору від 22.06.2012 року ОСОБА_7 приймає у строкове платне користування земельну ділянку для створення фермерського господарства на територіях Камяномайданівської сільської ради ( за межами населеного пункту) Новоград - Волинського району Житомирської області та у восьмимісячний термін зобов'язується укласти договір оренди земельної ділянки (основний договір).

Водночас, позивач як на підставу скасування оскаржуваної постанови, з якою погодився суд першої інстанції, посилається на те, що між ним та ПП "Земля поліського краю" було укладено договір № 4 на виконання землевпорядних робіт та розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства орієнтовною площею 20 га на території Камяномайданської сільської ради Новоград Волинського району Житомирської області. Проте, з незалежних від нього обставин вказані документи не були підготовлені, а тому вважає, що вчиняв усі дії для розробки проекту землеустрою, як підставу в подальшому укласти договір оренди землі.

Однак, вказані твердження позивача спростовуються листом ПП "Земля подільського краю" адресований керівнику фермерського господарства "Лагуна -Т", який міститься в матеріалах справи (а.с.144), в якому зазначено, що 27.03.2012 року керівнику ФГ "Лагуна Е" під особистий підпис були передані усі відповідні матеріали для погодження і повернення до ПП "Земля подільського краю" щодо подальшого виконання проектної документації із землеустрою. Однак, зважаючи що до 02.04.2018 року жодної документації із землеустрою про погодження або усних та письмових звернень від позивача щодо неможливості погодження документації до ПП "Земля подільського краю" не надходило, договір від 31.01.2012 року укладений між ПП "Земля подільського краю" та фермерським господарством " Лагуна -Т" був розірваним, оскільки позивачем були порушені умови його виконання.

Разом з тим, суд не приймає посилання позивача на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.10.2018 року якою затверджено мирову угоду між ФГ "Лагуна Т" та ПП "Земля подільського краю", відповідно до вимог якої виконавець зобов'язується виконати роботи не пізніше 180 днів згідно договору, з огляду на те що вказана мирова угода була укладена лише в жовтні 2018 року, тобто після виявлення відповідачем адміністративного правопорушення. При цьому, в матеріалах справи не міститься жодного доказу яким чином позивач протягом шести років, починаючи з 2012 року, виконував умови договору від 22.06.2012 року.

Згідно з положеннями статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

З аналізу норм статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України слідує висновок, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають у особи з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Разом з тим, Верховний Суд України у своїй постанові від 22.11.2010 року по справі № 3-27г10 вказав, що обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує правовстановлюючих документів, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Водночас, ні рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) позивачу земельної ділянки, ні вчиненого правочинну щодо такої земельної ділянки, позивачем не надано та відповідно до матеріалів справи такі дані відсутні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції критично ставиться до вказаних доводів ОСОБА_2, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували протиправність винесення оскаржуваної постанови від 15.08.2018 року, що вказує на необґрунтованість апеляційної скарги позивача.

Аналізуючи доводі апеляційної скарги відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч. 3 ст.286 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Задовольняючи адміністративний позов частково суд в мотивувальній частині зазначив, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.53-1 КУпАП, проте зазначив, що не з вини позивача довгий час не виконувався договір укладений із ПП "Земля Подільського Краю" щодо розробки проектної документації на земельну ділянку, що позбавляло його можливості укласти основний договір оренди земельної ділянки, у строк визначений відповідачем, а тому є підстави для застосування положень п.4 ч.3 ст.286 КАС України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції щодо того, що в діях позивача є склад адміністративного порушення ч. 1 ст.53-1 КУпАП, однак вважає твердження суду першої інстанції щодо відсутності вини в діях позивача, які стали наслідком винесення постанови про адміністративне правопорушення помилковими, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що жодних доказів позивачем, як ні до суду першої інстанції, так ні до суду апеляційної інстанції, які саме дії ОСОБА_2 вчиняв з 2012 року для виконання умов попереднього договору укладеного між Новоград-Волинської районною державною адміністрацією Житомирської області та Фермерським господарством «Лагуна -Т», в особі голови ОСОБА_2 не надано.

Разом з тим, оцінюючи надані позивачем докази суд вважає, що вони не підтверджують те, що позивач вжив достатньо належних заходів для виконання умов попереднього договору від 22.06.2012 року укладеного між Новоград-Волинської районною державною адміністрацією Житомирської області та Фермерським господарством «Лагуна -Т», в особі голови ОСОБА_2

При цьому, докази які містяться в матеріалах справи, надані з боку відповідача, навпаки підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.53-1 КУпАП України.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про зміну в частині обраного ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу на звільнення позивача на підставі ст. 22 КУпАП від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, застосувавши при цьому положення п.4.ч3 ст.285 КАС України.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що суд може змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що є усі наявні підстави для зменшення такої відповідальності, оскільки матеріали справи та надані докази відповідачем не дають будь яких об'єктивних та достатніх підстав, на думку суду апеляційної інстанції, застосовувати в даному випадку п.4.ч.3 ст. 286 КАС України.

Частина 2 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відповідачем доведено обставини на яких ґрунтується постанова про накладення адміністративного стягнення № 152-ДК/0054ПО/08/07 від 15.08.2018 року та надано суду достатньо належних та достатніх доказів, які не підтверджую протиправність дій відповідача при винесенні оскаржуваної постанови та накладенні штрафу, а тому апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області підлягає задоволенню.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 53-1 КУпАП в повній мірі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, у зв'язку із чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем прийнята правомірно, а суд першої інстанції не повно провівши аналіз всіх обставин справи прийняв не обґрунтоване та незаконне рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області відділу Держгеокадастру в Новоград - Волинському районі Михаловського Ю.Д., третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до старшого державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області відділу Держгеокадастру в Новоград- Волинському районі Михаловського Ю.Д., третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.