Справа № 1640/2841/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 1640/2841/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року (головуючий 1 інстанції: Шевякова І.С.) по справі № 1640/2841/18 за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в якому просив:

- визнати відмову Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в нарахуванні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням строкової служби в армії у розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - протиправною.

- зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи за вислугою років період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 21 день;

- зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити нарахування щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 18 травня 2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року задоволено позов.

Визнано відмову Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в нарахуванні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням строкової служби в армії у розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - протиправною.

Зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, Полтавська область, 36040, код ЄДРПОУ 4038376) зарахувати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36003, рнокпп НОМЕР_1) до стажу роботи за вислугою років період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 21 день;

Зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, Полтавська область, 36040, код ЄДРПОУ 4038376) здійснити нарахування щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 36003, рнокпп НОМЕР_1) і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 18 травня 2018 року.

Відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт наголошує на тому, що для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з урахуванням періоду дійсної строкової військової служби правові підстави відсутні.

Враховуючи обраний спосіб судового захисту в межах спірних правовідносин, характер спору, положення п.20 ч.1 ст.4, ч.6 ст.12, 263 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про незначну складність цієї справи та про розгляд справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 працював на посаді судді з 12.12.1996 (суддя Київського районного суду м. Полтави, з 12.08.2005 по 10.02.2016 - суддя Апеляційного суду Полтавської області) та 10 лютого 2016 року звільнений у відставку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки та наказом Голови Апеляційного суду Полтавської області № 07-09/12 від 09 лютого 2016 року.

На виконання постанови Київського районного суду м. Полтави від 04.05.2016 року у справі № 552/1358/16-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2016 року, ОСОБА_2 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, яке зазначено у довідці Апеляційного суду Полтавської області від 11.02.2016 року № 06-29/7/16.

Отримавши довідку Апеляційного суду Полтавської області від 15.05.2018 року № 07-59/27 про розрахунок загального трудового стажу судді у відставці, позивачем встановлено, що під час призначення щомісячного грошового утримання йому до стажу роботи, який враховується для призначення щомісячного грошового утримання, не включений період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 21 день.

Позивач звернувся до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі довідки від 15.05.2018 року № 07-59/27 про розрахунок загального трудового стажу судді у відставці.

Відповідач своїм листом від 30.05.2018 року № 398/П-14 повідомив позивача, що до стажу роботи на посаді судді до уваги взято стаж тривалістю 24 роки 10 місяців 11 днів, а саме: робота на посаді слідчого Київського РВ м. Полтави УМВС України в Полтавській області, судді Київського районного суду м. Полтави, судді Апеляційного суду Полтавської області. Вказано, що для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням періоду дійсної строкової військової служби відсутні правові підстави.

Задовольняючи позов суд першої інстанції висновувався на тому, що загальний стаж, який дає право на отримання щомісячного грошового довічного утримання становить 26 років 9 місяців 29 днів (безпосередній стаж на посаді судді - 19 років 01 місяць 19 днів, робота на посаді слідчого - 5 років 08 місяців 11 днів, дійсна строкова служба в армії - 1 рік 11 місяців 21 день) що, в свою чергу, дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді ..

Здійснюючи апеляційний перегляд справи та надаючи оцінку судовому рішенню першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), що діяв на час виходу позивача у відставку, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року, який діяв на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

За змістом абзацу другого пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів", було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років календарного періоду проходження строкової військової служби.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року по справі № 127/20301/17.

Оскільки на момент призначення позивача суддею діяла стаття 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року та стаття 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", які гарантували зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зокрема, період проходження строкової військової служби, то відповідні гарантії зберігалися за позивачем, який безперервно працював суддею, до моменту відставки.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» № 36813/97).

Колегія суддів погоджує правові висновки суду першої інстанції, що загальний стаж, який дає право на отримання щомісячного грошового довічного утримання становить 26 років 9 місяців 29 днів (безпосередній стаж на посаді судді - 19 років 01 місяць 19 днів, робота на посаді слідчого - 5 років 08 місяців 11 днів, дійсна строкова служба в армії - 1 рік 11 місяців 21 день) що, в свою чергу, дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді .

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в нарахуванні позивачу щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням строкової служби в армії у розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді є протиправною.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. ч.6 ст.12, 23, 31, 33, 90, 257, 263, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року по справі № 1640/2841/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях М.І. Старосуд