Справа № 2040/5393/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

27.11.2018 р. справа №2040/5393/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецпроект"
до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області
провизнання протиправними та скасування рішень, -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецпроект», у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ГУ ДФС у Харківській області №2 від 04.07.2018 р. та №02 від 04.07.2018 р.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що не вчиняв податкових правопорушень, які викладені в акті перевірки. Стверджував, що спірні рішення субєкта владних повноважень вмотивовано помилковими судженнями, факт вчинення податкового правопорушення є вигаданим, при справлянні податку на прибуток та податку на додану вартість платник неухильно дотримувався вимог закону.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що проведена перевірка показала не нереальність господарських зносин між платником та контрагентами - постачальниками з огляду на відомості інформації з баз даних, які знаходяться в користуванні органів ДФС та інформації з зовнішніх джерел, а також існування розпочатого досудовим розслідуванням кримінального провадження за подією створення і діяльності певних контрагентів та винесеного обвинувального вироку у кримінальній справі.

За матеріалами справи судом установлено, що контролюючий орган ГУ ДФС у Харківській області провів документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Спецпроект» з питання дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2015 р. - 31.12.2017 р., вимог законодавства з приводу справляння єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період 01.01.2015 р. - 31.12.2017 р.

Результати перевірки оформлені актом від 22.05.2018 р. №2037/20-40-14-02-08/30763743.

Згаданий акт містить судження контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення п. 134.1.1 ст. 134, ст. 135, п.п «а» п. 198.1, абз. 1, 2 п.п. 198.3 ст. 198 ОСОБА_3 кодексу України у спосіб заниження грошових зобовязань з податку на прибуток та заниження грошових зобовязань з ПДВ у взаємовідносинах з контрагентами постачальниками (ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Панкроль», ТОВ «Промисловий альянс Запоріжжя», ТОВ «Неймар») за рахунок віднесення до обліку з податку на прибуток та ПДВ показників первинних документів, складених у межах нікчемних правочинів за нереальними господарськими операціями.

04.07.2018 р. з посиланням на названий акт контролюючий орган видав податкове повідомлення рішення №2 про визначення грошового зобовязання з податку на прибуток у загальному розмірі 1 844 653,75 грн. (основний платіж 1 475 723,00 грн., штраф 368 930,75 грн.) та податкове повідомлення рішення №02 про визначення грошового зобовязання з податку на додану вартість ту загальному розмірі 2 049 616,25 грн. (основний платіж 1 639 693,00 грн., штраф 409 923,25 грн.).

Перевіряючи відповідність закону оскаржених рішень владного субєкта, суд зазначає, що з 01.01.2011 року правовідносини з приводу справляння податку на прибуток унормовані приписами розділу ІІІ ОСОБА_3 кодексу України, а правовідносини з приводу справляння податку на додану вартість регламентовані приписами розділу V ОСОБА_3 кодексу України.

Аналізуючи положення норм розділу V ОСОБА_3 кодексу України, в кореспонденції з приписами ст.ст. 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України суд дійшов висновку, що платник податків може правомірно реалізувати право на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента-постачальника первинних документів без дефекту форми, змісту (тобто відтворення всіх обовязкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим субєктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату; 4) настання події виникнення права на податковий кредит; 5) реєстрація контрагентом-постачальником податкової накладної в Реєстрі податкових накладних.

Згідно з п.п. 134.1.1 ст. 134 ОСОБА_3 кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Отже, визначальне значення для обчислення податку на прибуток мають саме правила обрахування показників фінансової звітності, а відтак, правила обчислення доходу і витрат за ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Разом із тим, суд вважає, що при обчисленні податку на прибуток мають також додатково враховуватись положення п. 14.1.36 ст. 14 ОСОБА_3 кодексу України (стосовно змісту господарської діяльності) та положення ст.ст. 215, 216, 228 Цивільного кодексу України і ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України (стосовно юридичних наслідків вчинення нікчемних правочинів).

Вирішуючи спір про відповідність закону оскаржених рішень контролюючого органу, окружний адміністративний суд відзначає, що у національному законодавстві України існує суперечність між запровадженим ч. 4 ст. 9 КАС України правилом офіційного зясування усіх обставин справи (безвідносно до доводів сторін) та запровадженим ч. 2 ст. 77 КАС України правилом покладення тягаря доказування на владного субєкта (у справах про протиправність рішень владного субєкта).

Розвязуючи наведену суперечність, окружний адміністративний суд бере до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та принципу верховенства права, згідно з яким (слід розуміти тлумаченням) національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

Відтак, окреслена суперечність між нормами національного закону України з огляду на згадані правові позиції Європейського суду з прав людини підлягає вирішенню на користь віддання переваги ч. 2 ст. 77 КАС України.

При цьому, суд вважає, що прагнення до зясування обєктивної істини по справі є метою відправлення правосуддя в Україні будь-яким судом кожної юрисдикції.

Разом із тим, унаслідок реалізації у ст.ст. 6 Конституції України принципу поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову, процедура відправлення правосуддя має здійснюватись із додержанням ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України на засадах, зокрема, змагальності сторін і забезпечення доведеності вини особи, звинуваченої у вчиненні протиправного діяння.

Отже, приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України та ч. 2 ст. 77 КАС України мають однаковий за правовою суттю зміст, у силу якого саме владний субєкт повинен довести факт вчинення особою протиправного діяння шляхом виявлення факту скоєння такого діяння, повної та всебічної документальної фіксації події та обставин скоєння такого діяння, здійснення належної юридичної кваліфікації діяння (за рахунок вірного обрання та правильного тлумачення належної норми права) і подання здобутих згідно з законом доказів до суду.

Відсутність таких доказів спричиняє дефект у забезпеченні доведеності владним субєктом вини особи і позбавляє суд правових підстав для встановлення обєктивної істини за власною ініціативою, адже фактичне проведення судом перевірки припущень владного субєкта призводить до порушення гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права особи на справедливий суд.

Судом зясовано, що у спірних правовідносинах здобутими контролюючим органом доказами вчинення особою податкового правопорушення заниження грошового зобовязання з податку на прибуток та заниження грошового зобовязання з податку на додану вартість є:

1) складений ГУ ДФС у Кіровоградській області письмовий документ відносно ТОВ «Фруктплюс» у формі Результатів опрацювання зібраної податкової інформації №77/11-28-14-01/40493323 від 28.07.2017 р., складений Запорізькою ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області письмовий документ відносно ТОВ «Панкроль» у формі Результатів опрацювання зібраної податкової інформації №366/7/08-29-12-01 від 19.01.2017 р., складений Запорізькою ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області письмовий документ відносно ТОВ «Промисловий альянс Запоріжжя» у формі Результатів опрацювання зібраної податкової інформації №1/08-29-14-00/34595251 від 04.01.2017 р., складений Запорізькою ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області письмовий документ відносно ТОВ «Неймар» у формі Результатів опрацювання зібраної податкової інформації №404/08-29-14-00 від 19.09.2016 р.;

2) процесуальні документи кримінальних судів по кримінальним провадженням №0000003 від 24.01.2018 р., №0003203 від 06.10.2017 р., №00000 від 01.02.2017 р. за участю ТОВ «Фруктплюс» по кримінальному провадженню №0004299 від 17.11.2017 р. за участю ТОВ «Панкроль», обвинувальний вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2016 року по справі №335/12032/16-к (1-кп/335/581/2016) відносно гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 за участь у діяльності ТОВ «Промисловий альянс Запоріжжя», протокол допиту у якості свідка директора ТОВ «Промисловий альянс Запоріжжя» - ОСОБА_6, процесуальні документи кримінальних судів по кримінальним провадженням №0000493 від 17.02.2016 р., №0000040 від 01.02.2018 р., №000048 від 05.10.2017 р., №0000144 від 21.11.2017 р., №0000008 від 05.04.2017 р. за участю ТОВ «Неймар»;

3) дані Єдиного реєстру податкових накладних.

Визначаючись з приводу правових підстав для кваліфікації перелічених документів і відомостей як належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів вчинення особою податкового правопорушення, суд відзначає, що створення контролюючими органами письмового документа у формі Результатів опрацювання податкової інформації, Узагальнення податкової інформації (подібних чи аналогічних за змістом документів) відбувається поза межами ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк згідно з приписами ст.ст. 20, 62, 75-86 ОСОБА_3 кодексу України способами здійснення податкового контролю є перевірки та звірки.

ОСОБА_3 кодексу України не наділяють контролюючі органами повноваженнями на складання перелічених документів.

Відтак, суд не знаходить правових підстав для кваліфікації цього письмового документа контролюючого органу як доказу у справі про вчинення податкового правопорушення.

Визначаючись стосовно кваліфікації як доказу вчинення особою податкового правопорушення пояснень керівника контрагента платника (засновника контрагента платника), суд відмічає, що згідно з ст. 83 ОСОБА_3 кодексу України підставою для висновків податкової перевірки може бути, зокрема, податкова інформація.

За визначенням ст. 16 Закону України «Про інформацію» під податковою інформацією слід розуміти сукупність відомостей і даних, що створені або отримані субєктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності.

До субєктів інформаційних відносин згідно з ст. 4 Закону України «Про інформацію» належать, зокрема, і субєкти владних повноважень.

Відповідно до ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про доступ до публічної інформації» субєктами владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Між тим, процесуальні документи, котрі складені у порядку Кримінального процесуального кодексу України (у тому числі і протоколи допиту свідків), створюються не субєктами владних повноважень, а органами досудового розслідування, тобто субєктами права, що виконують публічну правоохоронну, а не управлінську функцію.

Відтак, ці процесуальні документи є виключно документами кримінального провадження із правовим статусом доказів вчинення кримінального правопорушення і у силу цього не містять жодної податкової інформації у розумінні ст. 16 Закону України «Про інформацію».

Суд наголошує, що як протоколи допиту осіб, зі змісту яких випливає факт непричетності допитаних громадян до заснування чи керівництва субєктами господарювання юридичними особами, так і письмові пояснення громадян аналогічного змісту згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України є виключно підставою для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних даних та початку досудового розслідування.

Використання таких протоколів допиту у якості доказів вчинення податкового правопорушення у розумінні ст. 109 ОСОБА_3 кодексу України законом не передбачено і суперечить меті та призначенню кримінального судочинства, оскільки ці показання громадян є доказами саме у кримінальному провадженні, котрі мають бути оцінені саме кримінальним судом під час постановлення вироку.

Можливість оцінки доказів, добутих у межах кримінального провадження, адміністративним судом законом прямо не передбачена і суперечить запровадженому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», КАС України, КПК України правилу розподілу судових справ за предметною юрисдикцією.

У будь-якому разі така оцінка не може здійснюватись без урахування правил КПК України та без використанням приписів ст.ст. 84-89, 95-96 КПК України, що в контексті оцінки показань свідка означає потребу у безпосередньому допиті громадянина у судовому засіданні.

Як слідує з тексту акту перевірки, при винесенні спірних рішень владний субєкт не перевіряв ані додержання закону у процедурі допиту осіб чи у процедурі отримання письмових пояснень, ані добровільності надання показань та їх достовірності, ані актуальності показань у часовому аспекті.

За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для визнання долученого до справи протоколу допиту у якості свідка директора ТОВ «Промисловий альянс Запоріжжя» - ОСОБА_6 належним та допустимим доказом скоєння особою податкового правопорушення.

Визначаючись стосовно кваліфікації як доказу вчинення особою податкового правопорушення відомостей ухвалених судом процесуальних документів на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні, окружний адміністративний суд вважає, що і ці відомості не можуть бути кваліфіковані як належні та допустимі докази вчинення особою податкового правопорушення, адже означені документи за своєю правовою суттю та юридичною природою містять не остаточну кваліфікацію (юридичну оцінку) певних обставин фактичної дійсності органами судової влади, а лише визнання судом достатності рівня обґрунтованості припущень органів досудового розслідування про можливість (ймовірність) вчинення протиправних діянь.

Оскільки укладені з контрагентом правочини не визнані владним субєктом нікчемними чи недійсними у судовому порядку, а з огляду на сукупність добутих судом доказів ці правочини явно та однозначно не відповідають ознакам нікчемних правочинів згідно з ст. 228 Цивільного кодексу України та відповідно до ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України, то суд вважає, що у силу ст.ст. 215, 216, 234, 235, 236 Цивільного кодексу України контролюючий орган не мав управлінських повноважень для іншої кваліфікації проведених у межах цих правочинів операцій до набрання законної сили судовим рішенням про визнання цих правочинів фіктивними або удаваними.

З огляду на викладені міркування, суд приходить до переконання, що використані контролюючим органом процесуальні документи досудового розслідування у кримінальному провадженні у даному конкретному випадку не можуть бути кваліфіковані як належні та допустимі докази вчинення податкових правопорушень.

При цьому, суд звертає увагу, що згадані процесуальні рішення судів були одержані контролюючим органом поза процедурою Закону України «Про доступ до судових рішень».

Доказів одержання контролюючим органом цих процесуальних рішень судів від тих органів, за зверненням яких ці документи були ухвалені, матеріали справи не містять.

Відтак, надані контролюючим органом роздруківки цих документів мають нездоланний дефект походження, а тому обєктивно не здатні засвідчити будь-які обставини.

Визначаючись стосовно кваліфікації як доказу вчинення особою податкового правопорушення обвинувального вироку у кримінальному провадженні, окружний адміністративний суд зазначає, що надана контролюючим органом роздруківка судового рішення одержана поза процедурою Закону України «Про доступ до судових рішень», виготовлена та завірена не судом.

Цей дефект походження письмового документа було усунуто окружним адміністративним судом у спосіб одержання тексту обвинувального вироку з Єдиного державного реєстру судових рішень за власною ініціативою.

Зі змісту приєднаної до справи копії обвинувального вироку вбачається, що дане рішення суду було ухвалено у порядку ст. 475 КПК України.

Суд відмічає, що існування діючого інституту укладення угоди про визнання винуватості позбавляє кримінальний суд у межах кримінального провадження ефективних та дієвих юридичних механізмів та засобів встановлення обєктивної істини по справі.

Унаслідок закладеного законодавцем дефекту до означеного інституту, кримінальний суд фактично змушений брати на віру як достовірні та правдиві показання особи, звинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, що поза розумним сумнівом не виключає ані здійснення обвинуваченим самообмови, ані здійснення обвинувачем обмови іншого субєкта права.

Тому, абсолютне та беззаперечне врахування постановленого у порядку ст. 475 КПК України обвинувального вироку як доказу вчинення особою податкового правопорушення, на думку окружного адміністративного суду, з невідворотною неминучістю позбавляє платника гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на справедливий суд.

Продовжуючи розгляд справи, окружний адміністративний суд зазначає, що текст обвинувального вироку не містить викладення процесуальних дій, вчинених органом досудового розслідування, прокурором чи кримінальним судом з метою перевірки правдивості тверджень громадянина (обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення) стосовно непричетності до заснування та керівництва субєктом господарювання юридичною особою (зокрема, графологічної експертизи первинних документів тощо).

Між тим, матеріали адміністративної справи засвідчують факт реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних тих податкових накладних, котрі були виписані контрагентом постачальником позивача.

У силу приписів ст.ст. 185, 187, 200-1, 201 ОСОБА_3 кодексу України така реєстрація вимагає, по-перше, укладення між платником податків та відповідним терорганом ДФС України договору про визнання електронних документів, по-друге, постійного та безперешкодного функціонування названого договору, а по-третє, відсутності претензій до податкових накладних, поданих на реєстрацію засобами телекомунікаційного звязку.

Окрім того, окружний адміністративний суд при вирішенні даного спору зважає, що вирок у порядку ст. 475 КПК України було постановлено у відношенні гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5, а приєднані до справи копії документів від імені контрагента постачальника позивача складені зовсім іншою фізичною особою громадянином, а саме ОСОБА_6

Текст акту перевірки не містить жодних доказів на підтвердження щонайменшої обізнаності позивача з умовами та обставинами провадження господарської діяльності контрагентами постачальниками. Проведеною перевіркою не було виявлено та підтверджено факту одержання платником товарно-матеріальних цінностей з інших джерел, ніж від згаданих в акті контрагентів постачальників. При цьому, факт фізичного існування товарно-матеріальних цінностей у спірних правовідносинах владним субєктом визнано.

За таких обставин, у даному конкретному випадку суд сприймає обвинувальний вирок як доказ, котрий сам по собі є недостатнім для висновку про вчинення особою податкового правопорушення.

Отже, суд вважає, що використані контролюючим органом у спірних правовідносинах аргументи та документи за своїм характером, змістом та призначенням обєктивно не здатні довести факту вчинення особою податкових правопорушень.

При цьому, судом зясовано, що у спірних правовідносинах владний субєкт не вчинив прямо передбачених законом управлінських дій для встановлення обєктивної істини, як-то: 1) проведення зустрічної звірки контрагента платника у порядку ст. 73 ОСОБА_3 кодексу України, 2) залучення до участі у податковій перевірці у порядку ст. 84 ОСОБА_3 кодексу України експерта з будівельної справи.

Нездоланних та непереборних перешкод для реалізації контролюючим органом у спірних правовідносинах наданих законом владних повноважень контролю у цілях досягнення достатнього поза розумним сумнівом рівня обґрунтованості суджень про вчинення особою податкового правопорушення з матеріалів справи судом не виявлено.

Не виходячи за межі судового контролю при відправленні правосуддя та не перебираючи на себе функцію доведення вини особи, окружний адміністративний суд вважає за необхідне перевірити юридичну та фактичну обґрунтованість викладених в акті податкової перевірки суджень контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення, адже саме ці судження покладені владним субєктом в основу оскаржених рішень.

Так, згідно з висновками складеного контролюючим органом акту перевірки у зносинах з ТОВ «Фруктплюс» (у якості продавця) за договором №204/17 від 20.04.2017 р. позивачем, ТОВ «Спецпроект», було сформовано показник витрат з податку на прибуток у розмірі 996 062,50 грн.. та показник податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 199 212,50 грн.

Перелічені обставини визнані сторонами.

Сторонами також визнані обставини належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних сторонами також визнаються.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товарів, використання цих товарів платником у межах власної господарської діяльності, наявності у платника матеріально-технічних ресурсів для ведення господарської діяльності у напрямі виробництва лакофарбової продукції контролюючим органом у тексті акту перевірки визнаються.

Згідно з висновками складеного контролюючим органом акту перевірки у зносинах з ТОВ «Панкроль» (у якості продавця) за договором №1804-16 від 18.04.2016 р. позивачем, ТОВ «Спецпроект», було сформовано показник витрат з податку на прибуток у розмірі 346 680,00 грн. та показник податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 69 336,00 грн.

Перелічені обставини визнані сторонами.

Сторонами також визнані обставини належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних сторонами також визнаються.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товарів, використання цих товарів платником у межах власної господарської діяльності, наявності у платника матеріально-технічних ресурсів для ведення господарської діяльності у напрямі виробництва лакофарбової продукції контролюючим органом у тексті акту перевірки визнаються.

Згідно з висновками складеного контролюючим органом акту перевірки у зносинах з ТОВ «Промисловий альянс Запоріжжя» (у якості продавця) за договором №19/04-16 від 19.04.2016 р. від 20.04.2017 р. позивачем, ТОВ «Спецпроект», було сформовано показник витрат з податку на прибуток у розмірі 2 158 925,00 грн. та показник податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 431 785,00 грн.

Перелічені обставини визнані сторонами.

Сторонами також визнані обставини належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних сторонами також визнаються.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товарів, використання цих товарів платником у межах власної господарської діяльності, наявності у платника матеріально-технічних ресурсів для ведення господарської діяльності у напрямі виробництва лакофарбової продукції контролюючим органом у тексті акту перевірки визнаються.

Згідно з висновками складеного контролюючим органом акту перевірки у зносинах з ТОВ «Неймар» (у якості продавця) за договором №2903/16 від 29.02.2016 р. позивачем, ТОВ «Спецпроект» було сформовано показник витрат з податку на прибуток у розмірі 4 696 793,25 грн. та показник податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 939 358,65 грн.

Перелічені обставини визнані сторонами.

Сторонами також визнані обставини належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних сторонами також визнаються.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товарів, використання цих товарів платником у межах власної господарської діяльності, наявності у платника матеріально-технічних ресурсів для ведення господарської діяльності у напрямі виробництва лакофарбової продукції контролюючим органом у тексті акту перевірки визнаються.

Суд відмічає, що контролюючий орган у спірних правовідносинах не виявив іншого джерела одержання позивачем товару, окрім як від контрагентів - постачальників

Не ідентифікація іншого субєкта права, котрий передав товари у власність позивача та не встановлення конкретної правової підстави для набуття права власності на ці товари від третьої сторонньої особи зумовлює неможливість кваліфікації таких товарів як безоплатно одержаних.

Приєднаними до справи документами засвідчено, що видатки у зносинах з контрагентами-постачальниками позивачем були понесені.

Обставини цих видатків згідно з текстом акту перевірки не є фактичною підставою для винесення контролюючим органом оскаржених рішень.

Розвязуючи спір, суд враховує, що за визначенням ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

У розумінні ст. 1 цього ж закону активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Законом чітко не передбачено моменту переходу права власності на кошти (як готівкові, так і безготівкові), тому суд вважає, що фізичне передання коштів у володіння іншого самостійного та незалежного субєкта права у межах господарської діяльності платника означає зменшення активів і є понесенням витрат.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що у спірних правовідносинах позивач діяв не у межах господарської діяльності, то суд не знаходить підстав для кваліфікації проведених безготівкових розрахунків з контрагентом постачальником інакше ніж понесення витрат.

З наданих на вимогу суду платником документів вбачається, що виробничі потужності Товариства розміщені в належних на праві власності обєктах нерухомості за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Заводська, 44/1.

За цією адресою платником орендується земельна ділянка.

Саме за цією адресою було доставлено товар. Обставини існування товару підтверджуються також і даними складського обліку платника податків.

Сукупність використаних контролюючим органом документів (при зясованих судом та підтверджених матеріалами справи обставинах 1) фізичного існування товару, 2) наявності у платника необхідних виробничих потужностей, 3) реального використання товару у межах господарської діяльності, 4) понесення видатків з оплати вартості товару) суд вважає у розумінні ст.76 КАС України недостатнім для переконання про вчинення особою у спірних правовідносинах податкового правопорушення у розумінні п. 109.1 ст. 109 ОСОБА_3 кодексу України.

Підсумовуючи викладене вище, суд доходить до переконання, що покладені в основу спірного рішення судження контролюючого органу не підтверджені належними та допустимими у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами, а за правилом ст.ст. 76 КАС України зібрані контролюючим органом докази є недостатніми для висновку про вчинення особою податкового правопорушення у розумінні ст.109 ОСОБА_3 кодексу України.

У силу приписів ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ч. 3 ст. 2 КАС України, ст.ст. 86, 109 ОСОБА_3 кодексу України суду при вирішенні спору з приводу відповідності закону рішення контролюючого органу про визначення платнику податків грошових зобов'язань належить перевірити чи достатнім поза розумним сумнівом є обсяг добутих контролюючим органом доказів для підтвердження факту вчинення податкового правопорушення.

Положення ст. 9 КАС України цього правила не змінюють і змінювати не можуть, позаяк у такому випадку замість судової перевірки правильності виконання управлінської функції суб'єктом владних повноважень суд вдаватиметься до збору доказів проти платника податків, а вказане прямо суперечить завданню адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 КАС України.

Стосовно посилань контролюючого органу на постанови Верховного Суду України від 27.06.2017 р. по справі №21-3418а16, від 06.12.2016 р. по справі №21-1440а16, від 22.11.2016 р. по справі №826/11397/14, від 22.03.2016 р. по справі №810/6201/14, від 14.03.2017 р. по справі №21-2239а16, від 24.06.2016 р. по справі №2а-4201/11/2670, від 12.04.2016 р. по справі №826/17617/13а суд зазначає, що усі ці рішення стосувались спорів, які склались до події запровадження функціонування Єдиного реєстру податкових накладних і одержання контролюючими органами дієвих, ефективних та тотальних повноважень контролю за процесом реєстрації платниками податкових накладних.

Між тим, з наданого до суду листа ТОВ «Центр сертифікації ключів «Україна» від 09.08.2018 р. №09/08-245-2018 витікає, що електронний цифровий підпис на ТОВ «Промисловий альянс Запоріжжя» був виданий ОСОБА_6 як керівнику Товариства і до цього часу (незважаючи на постановлений обвинувальний вирок) є діючим.

Указана обставина за відсутності зібраних контролюючим органом даних про існування зловмисної взаємоузгодженості, спрямованої на штучне і безпідставне одержання податкової вигоди, унеможливлює фактичне перекладання на позивача тягаря фінансової відповідальності за діяльність іншого самостійного і незалежного субєкта права - контрагента за правочином.

При розвязанні даного спору суд також зважає на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 08.11.2018 р. по справі №826/15028/17 (адміністративне провадження №К/9901/58096/18) від 02.10.2018 р. по справі №826/6146/16 (адміністративне провадження №К/9901/57852/18), від 27.02.2018 р. по справі №813/1974/17 (адміністративне провадження №К/9901/1391/17), яка полягає у тому, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій із урахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

Розвязуючи спір, суд бере до уваги усі інші правові позиції Верховного суду України та Верховного Суду у спорах з приводу правильності справляння податків за зносинами з контрагентами, котрі вели господарську діяльність із порушенням закону.

Однак, даний спір не підпадає під дію жодного із таких висновків, адже виник з правовідносин функціонування реально існуючого платника виробника, стосується реально існуючого товару, реального понесення видатків з оплати вартості такого товару, реальної реєстрації податкових накладних контрагентів постачальників в Єдиному реєстрі податкових накладних (що згідно з законом є неможливим за умови явної та злочинної діяльності субєктів права).

Відправляючи правосуддя по даній справі, суд з огляду на приписи ст.6 Конституції України вважає за неможливе замість контролюючого органу доводити вину особи у вчиненні податкового правопорушення, адже це є функцією органу державної виконавчої влади.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для визнання правильним судження контролюючого органу про використання позивачем в господарській діяльності товарів, джерело походження яких не встановлено, адже, по-перше, придбаний у контрагентів товар був оплачений позивачем шляхом проведення безготівкових розрахунків (що не створює для Держави в особі компетентних органів управління, контролю чи нагляду будь-яких перешкод чи ускладнень у відслідковуванні руху безготівкових коштів), по-друге, придбаний товар у подальшому був використаний у власній господарській діяльності позивача, по-третє, доказів взаємоповязаності платника та контрагентів платника ані матеріали перевірки, ані матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України саме при винесенні оскаржених рішень.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог про скасування оскаржених рішень владного субєкта про визначення податкових зобовязань платника податків.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 04.07.2018 р. №2, від 04.07.2018 р. №02.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 7 грудня 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.