Справа № 756/311/17
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 756/311/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.

суддів Сорочко Є.О.

Коротких А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.07.2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13.07.2018 року позов задоволено.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_2 на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 12.12.2016 року.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Станом на 04 грудня 2018 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію.

Відповідно до копії трудової книжки позивача, у серпні 1977 року ОСОБА_2 розпочав трудову діяльність в Міністерстві закордонних справ УРСР, з 09.09.1991 - Міністерстві закордонних справ України, 13.04.1994 прийняв присягу державного службовця та продовжив виконувати функціональні обов'язки працівника Міністерства закордонних справ України.

12.12.2016 року позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з письмовою заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу".

Листом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.12.2016 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, згідно Закону України «Про державну службу», мотивуючи тим, що у позивача відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За змістом ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723 (в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права не отримання пенсії), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 10 років стажу державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому зазначений вік визначається ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності новим Законом) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" № 889, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889, передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016, на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723, передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

З огляду на викладене, обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до ст. 37 Закону № 3723, після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

З матеріалів справи вбачається, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу є недостатність стажу державної служби.

Спеціальним законом, що визначає правові засади та порядок організації діяльності дипломатичної служби України, як складової частини державної служби, а також особливості правового статусу працівників дипломатичної служби України є Закон України «Про дипломатичну службу».

Статтею 1 Закону України «Про дипломатичну службу», визначено, що дипломатичний працівник - державний службовець, який виконує дипломатичні або консульські функції в Україні чи за кордоном та має відповідний дипломатичний ранг.

Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.09.1997 №499-р "Про упорядкування пенсійного забезпечення працівників закордонних установ України" посади працівників дипломатичної установи, які працюють в закордонних дипломатичних установах України, прирівнювалися до відповідних категорій посад державних службовців.

У відповідності до ч. 5 статті 36 Закону України «Про державну службу» № 889-УІІІ та відповідно до статті 17 Закону України «Про державну службу» № 3723- XII, особа, яка вперше займає посаду державної служби, набуває статусу державного службовця з дня складення Присяги державного службовця.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом для призначення пенсії є трудова книжка.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем присягу державного службовця прийнято 13.04.1994, після чого позивач продовжував працювати в Міністерстві закордонних справ України, займаючи дипломатичні посади, зокрема посади посла, консула, радника.

На час звернення позивача з заявою про переведення його на пенсію за віком, позивач мав стаж роботи повних 22 роки та обіймав посаду Посла з особливих доручень відділу прав людини та Ради Європи Департаменту міжнародних організацій.

Отже, на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач, досяг 62-річного віку, мав необхідний стаж державної служби, обіймав посаду державного службовця, а відтак мав право на призначення йому пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, встановлено, що розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.03.2018 переведено позивача на пенсію за віком у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу», здійснено перерахунок його пенсії, починаючи з 13.09.2017.

Однак, враховуючи викладені вище обставини та те, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про призначення пенсії за віком 12.12.2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії за віком саме з дня звернення до відповідача з відповідною заявою, тобто з 12.12.2016 року

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13.07.2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

А.Ю. Коротких

Повний текст постанови виготовлено 05 грудня 2018 року.