Справа № 826/19403/16
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н ОВ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство "Сбербанк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року, ОСОБА_2, у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариство "Сбербанк" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.11.2016 року №000030806,-

У С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000030806від 29.11.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №000030806 від 29.11.2016 року призводить до подвійного оподаткування одних й тих самих операцій, що порушує вимоги статті 61 Конституції України та основні засади податкового законодавства України. Позивач наголошує на тому, що у разі зменшення обсягу позабалансових зобов'язань здійснювалося відповідне зменшення обсягів резервів, що їх було сформовано, та у декларації з податку на прибуток відображалося збільшення зобов'язань банку з податку на прибуток. Тому, повторне зменшення резервів за результатами донарахувань згідно із актом перевірки призведе до подвійного оподаткування одних й тих самих операцій, що суперечить положенням Конституції України та нормам і принципам податкового законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 30.09.2009 року по 10.11.2009 року співробітниками Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків було проведено виїзну планову документальну перевірку Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №521/43-10/25959784 від 17.11.2009 року, в якому зафіксовано встановлені в ході проведення перевірки порушення позивачем положень п.п.5.2.4 п.5.2 ст.5, з урахуванням вимог п.п.12.2.1 та п.п.12.2.2 п.12.2 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: завищення (з урахуванням заниження) валових витрат у вигляді сум збільшення страхового резерву, сформовану під нестандартну заборгованість за позабалансовими операціями на загальну суму 16971611,57 грн., в тому числі по періодах: 2006 рік - 3165186,81 грн.; 2007 рік - 990236,11 грн.; 2008 рік - 18096505,91 грн.; півріччя 2009 року - 3299845,04 грн.

За наслідками проведеної перевірки, на підставі встановлених порушень, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення №/0 від 30.11.2009, згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктами 17.1.3, 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 10713855,71 грн., в тому числі основний платіж - 5019332,30 грн., штрафні (фінансові) санкції - 5694523,41 грн.

За результатами адміністративного оскарження, зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Крім того, конторолюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення №/1 від 18.02.2010 року, №/2 від 26.04.2010 року та №/3 від 23.06.2010 року аналогічного змісту.

Зазначені податкові повідомлення рішення були оскаржені в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2011 року у справі №2а-9851/10/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011 року позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 08.05.2012 року скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.12.2011 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції п.п.5.2.4 п.5.2 ст.5, п.п. 12.2.1, п.п.12.2.2 п.12.2 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в частині вирішення спору щодо неправомірності включення позивачем до складу валових витрат страхового резерву, а справу в цій частині направлено до суду касаційної інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011 року скасовано в частині позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 30.11.2009 року, №/1 від 18.02.2010 року, № /2 від 26.04.2010 року та №/3 від 23.06.2010 року в частині визначення податкових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 10585527,30 грн, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011 року залишено без змін.

У подальшому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2016 року у справі №2а-9851/10/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 року, у задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 30.11.2009 року, №/1 від 18.02.2010 року, №/2 від 26.04.2010 року, №/3 від 23.06.2010 року відмовлено. До визначеної суми податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій у вказаних вище податкових повідомленнях-рішеннях увійшла також сума 10585527,30 грн., визначена контролюючим органом за вказані вище порушення.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій розглянуто дану справу в частині скасованих судових рішень та з урахуванням вказівок, викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.11.2015 року та правового висновку Верховного суду України, викладеного у постанові від 08.05.2012 року по даній адміністративній справі, відповідно до якого правою підставою створення страхового резерву за переліченими операціями є існування боргових відносин між банком, як кредитором та його контрагентами, у тому числі за договорами гарантії та акредитиву. Оскільки ПАТ не здійснювало фактичної виплати коштів за такими операціями, то воно не має права вимоги до своїх контрагентів щодо повернення коштів. Пунктом 12.2.1 пункту 12.2 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» також передбачено необхідну ознаку боргових відносин як підставу формування страхового резерву, а саме можливість втрати основного боргу, тобто наявність ризику, який і зумовлює необхідність створення такого резерву для покриття цих втрат. За відсутності ризику при здійсненні кредитної операції віднесення банком до валових витрат сум страхового резерву за цією операцією суперечить вимогам зазначеної норми, а отже є неправомірним. Оскільки позивачем не було виплачено суму, що становить основний борг, то не виник і ризик неповернення цих коштів.

На виконання рішень судів першої та апеляційної інстанції по справі №2а-9851/10/2670, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №000030806 від 29.11.2016 року на суму 10585527,30 грн.

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.09.2016 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 30 листопада 2009 року №/0, від 18 лютого 2010 року №/1, від 26 квітня 2010 року №/2, від 23 червня 2010 року №/3 в частині визначення податкових зобов'язань з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10 585 527,30 грн. Ухвалюючи зазначене судове рішення, суди прийшли до висновку про завищення (з урахуванням заниження) позивачем валових витрат у вигляді сум збільшення страхового резерву, сформованого під нестандартну заборгованість за позабалансовими операціями на суму 16 971 611,57 грн., в т.ч. по періодах: 2006 рік - 3 165 186,81 грн.; 2007 рік - 990 236,11 грн.; 2008 рік - 18 096 505,91 грн.; півріччя 2009 року - 3 299 845,04 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарс ькій, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовено якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що вищезазначеними судовими рішеннями встановлено обставини щодо правомірності та законності формування позивачем страхових резервів, так само як і обгрунтованість податкового органу щодо заниження позивачем податків, а тому дані обставини додатковому доказуванню у справі №826/19403/16 не підлягають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що податковим органом правомірно було визначено податкове зобов'язання ПАТ «Сбербанк» у розмірі 10 585 527,30 грн.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.11.2016 року відповідно до наказу Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015 року «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків».

Як зазначено у п.5 розділу ІІ Порядку, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені за порушення норм іншого законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що визначена податковим органом сума податкового зобов'язання з податку на прибуток позивачу була зменшена в судовому порядку та визначено податкове зобов'язання в сумі 10 585 527,30 грн, а отже податковий орган мав всі правові підстави прийняти податкове повідомлення-рішення №000030806 від 29.11.2016 року.

Доводи позивача про те, що податковим органом протиправно прийнято податкове повідомлення-рішення відповідно до п.11 підрозділу 10 ХХ «Перехідні положення» ПК України, а саме: контролюючим органгом застосовані штрафні санкції, які не були чинними на день прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів не приймає до уваги.

До часу прийняття Податкового Кодексу України в Україні діяв Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон №2181).

Статтею 17 Закону №2181 було визначено підстави та розміри нарахування штрафних санкцій за порушення платниками податків податкового законодавства.

Підпунктом 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 Закону №2181 визначено, що у разі, коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону №2181 контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі, якщо платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію.

За змістом підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію. Відповідальність у разі визначення контролюючим органом грошового зобов'язання з підстав, зазначених у підпункті 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, встановлена пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Отже, вищезазначені норми встановлюють відповідальність за правопорушення у вигляді неподання в установлені строки податкової декларації. Відповідно, склад правопорушення, передбаченого нормою Закону №2181 та чинною нормою Податкового кодексу України, у цьому разі збігаються.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції та податкового органу про відсутність правових перешкод для застосування з 1 січня 2011 року приписів статті 123 Податкового кодексу України для визначення відповідальності платника податків за неподання податкової декларації, яке мало місце до набрання чинності Податковим кодексом України, але виявлені контролюючим органом після 1 січня 2011 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Законом №2181 передбачено сплату порушником штрафу в розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України за вчинення такого самого порушення передбачено накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, Законом №2181 передбачалось нарахування штрафу у розмірі 10 відсотків від суми податкового зобов'язання, який у подальшому міг бути збільшений до 50 відсотків залежно від кількості місяців затримки податкової декларації. Натомість, Податковим кодексом України визначено, що штраф становить 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов'язання і не підлягає збільшенню залежно від тривалості затримки декларації. Крім того, Податковий кодекс України, на відміну від Закону №2181 не передбачає мінімального розміру штрафу.

Таким чином, доводи позивача, що податкове повідомлення-рішення прийнято всупереч п.11 підрозділу 10 ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України є безпідставними, оскільки податкове повідомлення-рішення № 000030806 від 29.11.2016 прийнято у зв'язку із зменшенням та визначенням позивачу податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 10585527,30 грн на підставі висновків суду щодо правомірності такого нарахування.

Безпідставним є доводи позивача і щодо неправомірності визначення контролюючим органом суми грошових зобов'язань після закінчення 1095 днів після дати подання декларації.

Згідно п.56.18 ст. 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п.102.1 ст.102 цього Кодексу контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Рішення суду, яким визначено правомірним нарахування контролюючим органом зобов'язання позивачу у розмірі 10585527,30 грн, набрало законної сили у листопаді 2016 року.

Таким чином, з дня набрання законної сили ухвали Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-9851/10/2670 податкове повідомлення-рішення №/0 від 30.11.2009 в частині податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) в сумі 10585527,30 грн є узгодженим лише з листопада 2016 року, свідчить про те, що грошове зобов'язання податковим органом у розмірі 10585527,30 грн визначено відповідно до податкового повідомлення-рішенням № 000030806 від 29.11.2016 року в межах 1095 днів.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство "Сбербанк" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 05 грудня 2018 року.