Справа № 158/2653/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3361/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2018 року, прийняте суддею Костюкевичем О.К. у місті Ківерці у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася з адміністративним позовом до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України, до 10.05.2019 року.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2018 року позов відмовлено частково: продовжено строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, до остаточного прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.05.2018 року вирішено примусово видворити за межі України громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 . Остання була поміщена до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З`ясовано, що відповідач звернулась із заявою до УДМС України у Волинській області про визнання її біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а тому є підстави для продовження строку затримання до остаточного прийняття рішення заявою громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 .

Не погодившись із судовим рішенням, громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що затримання іноземця до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні законодавство пов`язує з такими умовами:

- перебування іноземця в процедурі отримання статусу біженця ;

- вчинення таким іноземцем порушення законодавства про правовий статус іноземців до завершення процедури розгляду цієї заяви.

За ч.11 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАСУ) умовами продовження строку затримання є наявність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства; неможливість забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк; неможливість прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Суд не може змінювати мету затримання іноземця, яка випливає з первинного судового рішення, так як не передбачена законодавством. Фактично суд вийшов за межі позовних вимог.

В подібних правовідносинах необхідно встановити одночасну наявність двох умов: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.

В матеріалах справи відсутні відомості, що відповідач не співпрацював з позивачем щодо його ідентифікації, а доводи позивача з приводу неодноразових запитів в посольство Афганістан нічим не підтверджено. Більше того, сам відповідач вживала заходів самостійно та отримала із вказаного посольства відповідну довідку, яка підтверджує її особу.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.05.2018 року вирішено примусово видворити за межі України громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2018 року громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано з метою її ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

31.05.2018 року відповідач була поміщена до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа Волинського ПТПІ ДМС України від 25.07.2018 року № 04-02-654 відповідач звернулася із заявою до УДМС України у Волинській області про визнання її біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ст.289 КАСУ за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З матеріалів справи встановлено, що Чопським прикордонним загоном на адресу надзвичайного та повноважного посла Ісламської Республіки Афганістан направлявся запит та листи щодо встановлення особи відповідача, зокрема, №81/465 від 10.05.2018 року, №81/731 від 08.06.2018 року, №81/732 від 08.06.2018 року через Департамент Консульської служби МЗС України. Однак, відповіді на зазначені запити не отримано.

Покликання апелянта на довідку, додану до апеляційної скарги, видану посольством Ісламської Республіки Афганістан про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою ІР Афганістан не є документом, що ідентифікує відповідача, оскільки рік народження не співпадає з інформацією, наданою позивачем, і таку довідку не можна розцінювати як співпрацю з боку іноземця під час процедури його ідентифікації.

Отже матеріалами справи підтверджено існування відсутності співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.

Разом з тим, вирішуючи спірні правовідносини місцевий суд не врахував, що не може він змінювати мету затримання іноземця, яка випливає з первинного судового рішення, так як подібного не передбачено законодавством.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 289, 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2018 року у справі №158/2653/18 та прийняти нове, яким адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України задовольнити.

Продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме до 10.05.2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 07.12.2018 року.