Справа № 545/2811/18
Суддя: Потетій А. Г.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/2811/18
Провадження № 2-а/545/75/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Потетій А.Г., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВБДР України УПП в м.Полтава ДПП України старшого лейтенанта поліції Михайлюк Анатолія Івановича, третя особа - Департамент патрульної поліції м. Полтава,про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського районного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до інспектора ВБДР України УПП в м.Полтава ДПП України старшого лейтенанта поліції Михайлюк Анатолія Івановича, третя особа - Департамент патрульної поліції м. Полтава, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, посилаючись на те, що 23 жовтня 2018 року інспектором ВБДР України ПП в Полтавській області старшим лейтенантом Михайлюком А.І. (далі - «Відповідач) відносно нього складена спірна Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК № 298892 (далі - «Постанова»),

Відповідно до цієї спірної Постанови позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. Як зазначено у Постанові ОСОБА_1 «розмістив пересувний торгівельний пункт в межах проїзної частини на прилеглій до адміністративного приміщення території без погодження з повноваженим підрозділом Національної поліції», чим порушив ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух», п.п. 31.2 ПДР України, п. 1.5 ПДР України». Однак на його заперечення стосовно вищевказаного правопорушення та покладеного на нього адміністративного стягнення Відповідач ніяк не відреагував та склав цю спірну Постанову. Постановлено в обов'язок сплатити штраф у розмірі 510,00 грн. Доказом, що підтверджує дані обставини, є постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, вставленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується верховенством права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачать на її користь.

У даному випадку Постанова є протиправною та підлягає скасуванню оскільки Відповідачем не доведена моя вина у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, та при розгляді справи було порушено моє право на захист.

А саме: 1.Спірна Постанова складена Відповідачем по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. При цьому - без складання протоколу, як того вимагають положення ч. 2 та ч. 5 ст. 256 КУпАП.

Згідно вимог ч. 2 ст. 258 КУпАП: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

Згідно вимог ч. 5 ст. 258 КУпАП: «Якщо під час складання постанови у справі про адміністративного правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення».

Отже, Відповідач під час складання спірної Постанови не дотримався вимог ч. 2 та ч. 5 ст. 256 КУпАП.

Крім цього, відповідно до розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі: «Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП».

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, постанова обов'язкового повинна містити правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

У даному випадку Постанова не відповідає вищезазначеними вимогам, так як в ній не зазначено порядок її оскарження.

2. Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 32.1 «а» Правил дорожнього руху України з уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламо носіїв, пересувних торгівельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій, місць торгівлі та надання послуг.

Таким чином, законодавством встановлено необхідність узгодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах пересувних торгівельних пунктів.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 140 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції:

- встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху;

- проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах;

- розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об'єктів дорожнього сервісу;

- здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Отже, склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, передбачає виключний перелік дій, які входять до його об'єктивної сторони.

Відповідно до викладених в оскаржуваній Постанові обставин, встановлених Відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, я розмістив пересувний торгівельний пункт в межах проїзної частини на прилеглій до адміністративного приміщення території.

Водночас, диспозиція ч. 2 ст. 140 КУпАП не передбачає відповідальності за розміщення або встановлення об'єктів дорожнього сервісу (зокрема і пересувного торгівельного пункту) з порушенням порядку погодження.

Таким чином, диспозиція ч. 2 ст. 140 КУпАП не передбачає відповідальності за дії, які були встановлені Відповідачем під час розгляду справи про адміністративне порушення і які відображені в оскаржуваній Постанові.

При цьому, що Відповідач, у супереч дійсних обставин, безпідставно зазначив в оскаржуваній Постанові, що пересувний торгівельний пункт позивачем був розміщений в межах проїзної частини на прилеглій до адміністративного приміщення території. У дійсності, пересувний торгівельний пункт позивачем був розміщений на визначеному дорожньою розміткою місці для тривалої стоянки автомобільного транспорту, прилеглій до адміністративного приміщення території, але не в межах проїзної частини, що доводиться фотодокументами.

- «Проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху передкових транспортних транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких єрозділювальні смуги» (п. 1.10 ПДР України).

3.Крім цього, Відповідач в оскаржуваній Постанові безпідставно зазначив порушення п. 31.2 та п. 1.5 ПДР України.

Згідно п. 31.2 ПДР України: «31.2. Забороняється експлуатація тролейбусів і трамваїв за наявності будь-якої несправності, зазначеного в правилах технічної експлуатації цих транспортних засобів». Водночас, пересувний торгівельний пункт не є тролейбусом та/або трамваєм, а є мікроавтобусом «ГАЗ-2752», який не тролейбусом та/або трамваєм, що, у свою чергу, доводить безпідставність зазначення Відповідачем порушення мною п. 31.2 ПДР України.

Згідно п. 1.5 ПДР України: «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

У даному випадку, на момент розгляду Відповідачем справи про адміністративне порушення та складання ним оскаржуваної Постанови пересувний торгівельний пункт був розміщений на визначеному дорожньою розміткою місці для тривалої стоянки автомобільного транспорту поряд з іншими транспортними засобами, що доводиться фотодокументами (додаток № 2) а тому, ні яким чином не створював та й не міг створювати «небезпеку чи перешкоду для руху та/або загрожувати життю або здоров'ю громадян», що у свою чергу, доводить безпідставність зазначення Відповідачем порушення мною п. 1.5 ПДР України.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»: «Судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників».

В судове засідання позивач не з'явився, надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримав та прохав задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якому прохав відмовити в задоволенні позову посилаючись на його безпідставність, та прохав провести розгляд справи без його участі.

На підставі викладеного суд вирішив провести розгляд справи у письмовому провадженні відповідно до вимог ст.. 205 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 23 жовтня 2018 року інспектором ВБДР України ПП в Полтавській області старшим лейтенантом Михайлюком А.І. (далі - «Відповідач) відносно позивача складена Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК № 298892 (далі - «Постанова»),

Відповідно до цієї спірної Постанови позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. Як зазначено у Постанові ОСОБА_1 «розмістив пересувний торгівельний пункт в межах проїзної частини на прилеглій до адміністративного приміщення території без погодження з повноваженим підрозділом Національної поліції», чим порушив ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух», п.п. 31.2 ПДР України, п. 1.5 ПДР України».

Відповідно до ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст.25 КАС України - адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ст.77 КАС України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 8 Закону України «Про національну поліцію» вказує, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 18 цього ж Закону поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини, та інше.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, у відповідності до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото та кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

У статті 252 КУпАП вказано, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Так відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами 1 та 2 ст.258, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

ч.3 ст.258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. ч.3 ст.258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст.283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст.279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до ст..283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

Так опис обставин встановлених під час розгляду справи в контексті ст.. 256 КУпАП

слід розуміти, як місце , час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 та Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853: «Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка».

Зазначена постанова винесена з порушенням ст. 33 КУпАП, яка визначає, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим кодексом та іншими законами України.

При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При винесенні оскаржуваної постанови цього зроблено не було, та посадовою особою, яка винесла постанову, вимоги закону не враховані.

Так при детальному досліджені постанови, а саме суті правопорушення встановлено, що співробітник поліції при складанні постанови не дотримався вимог ст.. 258 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП: «Якщо під час складання постанови у справі про адміністративного правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення».

приписами ч. 2 ст. 140 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції:

- встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху;

- проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах;

- розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об'єктів дорожнього сервісу;

- здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Отже, склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, передбачає виключний перелік дій, які входять до його об'єктивної сторони.

Відповідно до викладених в оскаржуваній Постанові обставин, встановлених Відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач розмістив пересувний торгівельний пункт в межах проїзної частини на прилеглій до адміністративного приміщення території.

Водночас, диспозиція ч. 2 ст. 140 КУпАП не передбачає відповідальності за розміщення або встановлення об'єктів дорожнього сервісу (зокрема і пересувного торгівельного пункту) з порушенням порядку погодження.

Таким чином, диспозиція ч. 2 ст. 140 КУпАП не передбачає відповідальності за дії, які були встановлені Відповідачем під час розгляду справи про адміністративне порушення і які відображені в оскаржуваній Постанові.

При цьому, що Відповідач, у супереч дійсних обставин, безпідставно зазначив в оскаржуваній Постанові, що пересувний торгівельний пункт позивачем був розміщений в межах проїзної частини на прилеглій до адміністративного приміщення території. У дійсності, пересувний торгівельний пункт позивачем був розміщений на визначеному дорожньою розміткою місці для тривалої стоянки автомобільного транспорту, прилеглій до адміністративного приміщення території, але не в межах проїзної частини, що доводиться фотодокументами.

А тому суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення а оскаржувана постанова до скасування як незаконна із закриттям провадження у справі у відповідності до вимог ст..247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 77, 241-246 КАС України , ст..ст. 122 ч.1, 247, 259-263, 283 Кодексу про адміністративні правопорушення України, Законом України «Про Національну поліцію» , Конституцією України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора ВБДР України УПП в м.Полтава ДПП України старшого лейтенанта поліції Михайлюк Анатолія Івановича НК № 298892 від 23.10.2018 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 140 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя : А.Г.Потетій