Справа № 2340/2922/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/2922/18 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві, у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року (повний текст рішення виготовлено 28.09.18) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.06.2018 №-2313.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби України у Черкаській області від 18.06.2018 №-2313.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем, Головним управлінням ДФС у Черкаській області, подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права. Зокрема, апелянт вказує, що контролюючим органом правомірно застосовано середньо обласну вартість 1 га ріллі для розрахунку суми земельного податку.

22.11.2018 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким позивач підтримав позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 18.06.2018 Головне управління ДФС у Черкаській області направлено на адресу позивача податкове повідомлення-рішення №-2313, яким згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначило позивачу земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 54703 грн. 41 коп.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та вказав, що при визначенні земельного податку застосуванню підлягає ставка земельного податку 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивача, передбачена п.п. 1.1.2 п. 4 4 рішення сесії Шабельниківської сільської ради від 20.07.2017 року №11-5/V1 «Про встановлення плати за землю на земельні ділянки, що розташовані в адміністративно-територіальному підпорядкуванні Шабельниківської сільської ради» зі змінами, внесеними рішенням ради від 09.02.2018 №14-3/V11.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Приписами статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно п.п. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Згідно п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до вимог пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

З матеріалів справи вбачається, що у власності позивача перебувають 17 земельних ділянок загальною площею 31,7665 га ріллі, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в межах Сабельниківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Згідно з рішенням сесії Шабельниківської сільської ради від 20.07.2018 №11-5/V11 встановлено плату за землю за земельні ділянки, що розташовані в адміністративно-територіальному підпорядкуванні Шабельниківської сільської ради.

Так, у п.п. 2.2 п. 4 додатку до рішення сесії Шабельниківської сільської ради від 20.07.2018 №11-5/V11 зазначено, що ставка земельного податку за земельні ділянки, розташовані за межами населеного пункту, грошову оцінку яких не проведено, за землі сільськогосподарського призначення становить 0,3 відсотка від середньообласної вартості за 1 га ріллі.

Рішенням сесії Шабельниківської сільської ради від 09.02.2018 №14-3/V11 внесено зміни до рішення сесії сільської ради від 20.07.2017 року №11-5/V1 «Про встановлення плати за землю на земельні ділянки, що розташовані в адміністративно-територіальному підпорядкуванні Шабельниківської сільської ради».

Так, п.п. 1.1.2 п. 4 вказаного рішення передбачає, що ставка земельного податку на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва складає 1 відсоток від нормативної грошової оцінки для всіх категорій земельних ділянок, крім тих, які перебувають у користуванні (на праві постійного); п.п. 2.2 п. 4 передбачає, що ставка земельного податку на землі сільськогосподарського призначення складає 5% від середньообласної вартості 1 га ріллі.

Згідно п. 2 рішення вступає в дію з 01 січня 2018 року.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно пунктів 33.1, 33.3 ст. 33 ПК податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів. Базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку. (пункти 33.1, 33.3 ст. 33 ПК). Звідси, податковий період - це певний строк, протягом якого у платника податку виникає податковий обов'язок у зв'язку з наявністю об'єкта оподаткування та визначається база оподаткування. Функціональне навантаження податкового періоду як обов'язкового елементу податку (підпункт 7.1.6 пункт 7.1 ст. 7 ПК) полягає в забезпеченні, з одного боку, періодичності надходження податку (збору) в бюджет, а з другого - дотримання принципу одноразовості оподаткування, відповідно до якого об'єкт оподаткування протягом встановленого податкового періоду може обкладатися податком (збором) тільки один раз. З точки зору на податковий обов'язок як на правову категорію, існування якої визначено юридичним складом, податковий період є додатковим юридичним фактом до факту поширення на особу визначеного законом статусу платника певного податку (збору) та факту наявності у особи об'єкта оподаткування.

Статтею 4 ПК встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності. Цей принцип законодавцем закріплено в двох аспектах: перший - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; другий - податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

У відповідності до п.п.8.1, 8.3 ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад

Згідно п.п.10.1, 10.2 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, який в силу ст.265 ПК України складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до пп.12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому, в силу п.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Натомість, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 07.12.2017 №2245-V111 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» встановлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Тобто, колегія суддів вважає, що законодавець на 2018 рік не передбачив залежності нарахування податку від факту прийняття відповідною радою рішення про встановлення місцевих податків. Положення рішенням сесії Шабельниківської сільської ради від 20.07.2018 №11-5/V11 є обов'язковими для застосування.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач застосував ставку земельного податку, як за земельні ділянки грошова оцінка яких не проведена.

Так, відповідно до п. 271.2 ст. 272 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, передбачена п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України і встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено, визначені ст. 277 Податкового кодексу України. Згідно п. 277.1 вказаної статті ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Тобто, база оподаткування земельним податком за правилами статті 271 Податкового кодексу України, залежить від проведення або не проведення нормативно-грошової оцінки землі, що має вплив на визначення розміру ставки та правила обчислення податку за правилами статті 274 або за статтею 277 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що за замовленням позивача ПП «Землемір» розробило технічну документацію з нормативної грошової оцінки належних позивачу земельних ділянок, згідно з якою нормативна грошова оцінка 1 га ріллі становить 25497,49 грн.

Відповідно до витягу з протоколу спільного засідання постійних комісій Золотоніської районної ради з питань агропромислового розвитку села, земельних відносин, природокористування, екології, охорони навколишнього природного середовища, з питань соціально-економічного розвитку, підприємництва, інвестицій, обслуговування населення, захисту прав споживачів від 12.04.2018, на вказану дату технічна документація з нормативної грошової оцінки належних позивачу земельних ділянок перебувала на розгляді в Золотоніській міській раді.

Згідно з листом Золотоніської районної ради Черкаської області від 29.08.2018 №674/01-13 питання «Про затвердження матеріалів технічної документації з нормативної грошової оцінки сімнадцяти земельних ділянок загальною площею 31,7665 га ріллі, які знаходяться у власності позивача, для ведення особистого селянського господарства на території Шабельниківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (за межами населеного пункту) було розглянуто депутатами Золотоніської районної ради 22 серпня 2018 року на 21 сесії районної ради та за результатами голосування не було підтримано необхідною кількістю депутатів від загального складу районної ради; матеріали повернуто позивачу.

Згідно ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Випадки обов'язкового проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок передбачені ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», зокрема, визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності; розробки показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель; відчуження земельних ділянок площею понад 50 гектарів, що належать до державної або комунальної власності, для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд.

Пунктом 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що у 2018 році за рішенням та в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, проводиться загальнонаціональна (всеукраїнська) нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення - оцінка земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться одночасно на всій території країни. Проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Технічна документація із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення затверджується центральним органом виконавчої влади, що формує державну політику у сфері земельних відносин. У разі якщо технічна документація із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення не затверджена центральним органом виконавчої влади, що формує державну політику у сфері земельних відносин, протягом трьох місяців, вона вважається затвердженою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у місячний строк з дня її надходження розглядається відповідною сільською, селищною, міською радою, яка приймає рішення про її затвердження або відмову у затвердженні.

Підставою відмови у затвердженні технічної документації може бути лише її невідповідність вимогам законодавства. У разі якщо у місячний строк з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок відповідна сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про затвердження або відмову у затвердженні технічної документації, технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок вважається затвердженою.

Наразі, рішення про затвердження або відмову у затвердженні технічної документації рада не прийняла. Натомість, їхня бездіяльність не перешкоджає застосуванню цієї оцінки з урахуванням принципу «мовчазної згоди».

Відтак, суд першої інстанції вірно вважав, що при визначенні земельного податку позивачу застосуванню підлягає ставка земельного податку 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивача, передбачена п.п. 1.1.2 п. 4 4 рішення сесії Шабельниківської сільської ради від 20.07.2017 року №11-5/V1 «Про встановлення плати за землю на земельні ділянки, що розташовані в адміністративно-територіальному підпорядкуванні Шабельниківської сільської ради» зі змінами, внесеними рішенням ради від 09.02.2018 №14-3/V11.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05.12.18.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма