Справа № 522/20136/18
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1496/18
УХВАЛА

05 грудня 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Бондар В.Я., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Чорноморськ» ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 15.11.2018 року звернувся позивач з позовом до начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Чорноморськ» ОСОБА_2 та просив визнати дії інспектора Панчука П.В. ДПС щодо складення постанови №315098 від 08.09.2018 року про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 119 грн. за порушення ст. 202 КУпАП незаконними та визнати постанову №315098 від 08.09.2018 року протиправною та скасувати її, провадження у справі закрити.

Як вбачається з адміністративного позову, поданого до суду 15.11.2018 року оскаржена постанова складена інспектором 08.09.2018 року.

Ухвалою суду від 19.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у звязку з пропущенням строку звернення до суду з даним позовом та неподання заяви про поновлення процесуального строку з обґрунтуванням поважності причини пропуску процесуального строку.

До суду 30.11.2018 року надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку звернення, яка обґрунтована тим, що позивач оскаржував постанову у Державній Прикордонній службі України і Прокуратурі, тому просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості доводам позивача на предмет наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 286 КАС України закріплено, що позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

В оскаржуваній постанові ОСОБА_1 було розяснено, що постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення в порядку, передбаченому статтями 288 і 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не скористався позасудовим порядком оскарження постанови, а подав скарги на бездіяльність та неправомірність дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Прокуратури Одеської області, Національної поліції України (29.08.2018 року), Адміністрації Державної прикордонної служби України (12.09.2018 року, 14.09.2018 року, 24.09.2018 року, 07.11.2018 року).

Питання про скасування постанови у скаргах позивач не ставив.

Рішенням Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України по скарзі на постанову по справі про адміністративне правопорушення від 30.10.2018 року постанова №315098 від 08.09.2018 року про накладення адміністративного стягнення на громадянина України ОСОБА_1 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення. У рішенні зазначено, що громадянин ОСОБА_1 просив скасувати постанову лише звернувшись до Урядової гарячої лінії 24.10.2018 року, що було прийняте Південним регіональним управлінням Держприкордонслужби України, тому керівник регіонального управління скористався правом та прийняв рішення саме про залишення постанови без змін.

Таким чином, вбачається, що позивач скаржився на дії та бездіяльність посадових осіб та не ставив питання про оскарження постанови, а питання про скасування постанови було заявлено усно засобами телефонного звязку, що не відповідає чинному законодавству.

Таким чином, причини пропуску строку звернення до суду саме з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення фактично не наведено.

Посилання позивача на досудовий порядок оскарження постанови не підтверджується матеріалами справи.

Згідно приписів ст. ст. 122 123 КАС України у заяві про поновлення строку до суду позивачем необхідно зазначити поважні причини.

Так, ключовою є фраза поважні причини а отже, це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача тобто, якщо строк був пропущений з поважних причин це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Слід зазначити, що процесуальний Закон не дає визначення терміну поважні причини. Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або ускладненим.

Постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-240а13 (№ в ЄДРСРУ 36171760) передбачено, що обставини, з якими сторона повязує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом тільки у випадку, якщо заявлена вимога про застосування цих строків.

З огляду на викладене, суд не вбачає поважних причин для пропуску строку звернення до адміністративного суду, натомість зазначені позивачем причини суд поважними не вважає.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи судом.

Стосовно питання доступу до суду ЄСПЛ зазначив в ухвалі щодо прийнятності Заяви № 6778/05 «МПП "Голуб" проти України» від 18 жовтня 2005 р., що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обовязків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 р., серія А № 18, п. 28-36).

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 р., п. 33).

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обовязкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результатом правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чіткість регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, як має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту свої прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконань ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певними процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимули учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можу, вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України, суд після одержання позовної заяви з'ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст.123 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч.8 ст.169 КАС України).

Враховуючи, що судом не встановлено достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 287 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Чорноморськ» ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Пятого апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя В.Я.Бондар