Справа № 810/1461/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1461/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Бродацькій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 11.01.2018 р.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 06.03.2018 р.;

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати військового збору на суму 4 075 грн. 61 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 59 139 грн. 04 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 11 423 грн. за платежем «податок на додану вартість».

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на суму 52 186 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що висновки Головного управління ДФС у Київській області про заниження податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податкових зобов'язань з ПДВ не підтверджені актом перевірки.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволення позовних вимог і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, скаржник стверджує, що позивачем було занижено валовий дохід та податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 наполягає на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 04.12.2017 р. по 15.12.2017 р. посадовцями Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р.

Результати перевірки оформлено актом № 1027/10-36-13-09/НОМЕР_6 від 22.12.2017 р.

Згідно цьому акту позивачем, серед іншого, порушено вимоги ст.ст. 167, 177, 187, 198, 200, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (надалі за текстом - «Закон № 2464-VI») наслідок чого занижено: суму податку на доходи фізичних осіб на 47 311 грн. 23 коп.; суму військового збору на 3 260 грн. 49 коп.; суму єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на 91 438 грн. 80 коп.; податкові зобов'язання з податку на додану вартість на 41 749 грн.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

ОСОБА_2 зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності, перебуває на загальній системі оподаткування та здійснює роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

При перевірці книги обліку доходів і витрат, залишків товарно-матеріальних цінностей, контрольних стрічок реєстраторів розрахункових операцій, звітів по акцизному податку встановлено, що у 2014-2016 роках позивач занизив валовий дохід на 342 206 грн. 33 коп. у зв'язку з відсутністю товарів, що були придбані: у 2014 р. на суму 167 365 грн. 77 коп.; у 2015 р. на суму 55 496 грн. 63 коп.

Припускаючи, що товар був реалізований та враховуючи, що позивач здійснював продаж товарів із середньою націнкою 20 %, контролюючий орган дійшов висновку про те, що ФОП ОСОБА_2 занизив валовий дохід: у 2014 р. на суму 200 838 грн. 92 коп.; у 2015 р. на суму 57 118 грн. 60 коп. та у 2016 р. на суму 84 248 грн. 81 коп.

Крім того, у 2015-2016 роках позивач відніс до складу витрат 75 998 грн. 17 коп. в якості вартості товарно матеріальних цінностей, що були реалізовані, проте факт здійснення оплати документально не підтверджено.

Із наведеного відповідач дійшов висновку про те, ФОП ОСОБА_2 занизив суму чистого доходу на 418 204 грн. 50 коп., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також, у зв'язку з зазначеною реалізацією продуктів харчування, у період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. позивач не зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, на загальну суму 68 441 грн., чим допустив заниження податкових зобов'язань з ПДВ.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати військового збору на суму 4 075 грн. 61 коп., у тому числі 3 260 грн. 49 коп. за основним платежем та 815 грн. 12 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 59 139 грн. 04 коп. у тому числі 47 311 грн. 23 коп. за основним платежем та 11 827 грн. 81 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 11 423 грн. за платежем «податок на додану вартість».

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на суму 52 186 грн. у тому числі 41 749 грн. за основним платежем та 10 437 грн. за штрафними санкціями;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.01.2018 р.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 11.01.2018 р., про сплату 91 438 грн. 80 коп. недоїмки із єдиного внеску.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 2839/Е/99-99-11-02-02-25 від 27.02.2018 р., прийнятим за результатами розгляду скарги, скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.01.2018 р. у зв'язку з тим, що воно винесене не за встановленою формою.

За таких обставин, відповідачем прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 06.03.2018 р., яким застосовано штраф у розмірі 18 287 грн. 76 коп.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України установлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (тут та надалі норми ПК України наведені у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено статтею 177 ПК України.

Так, згідно пунктів 177.2, 177.3 названої статті ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До 31.12.2014 р. підпунктом 177.4 статті 177 ПК України визначалось, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, віднесено документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 названої статті ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилом установленим підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

01 січня 2015 р. набули чинності зміни, внесені до ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 р. № 71-VIII, якими пункт 177.4 статті 177 ПК України викладено у новій редакції.

За цією редакцією до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За змістом п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України установлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI на платника єдиного внеску покладено обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначає недоїмку, як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказ Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року № 393) та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (надалі за текстом - «Інструкція»).

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції, тут та надалі у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

За змістом наведених правових норм контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, обчислити суму єдиного внеску та направити вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків беззаперечно свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань, донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно підпункту 1.6.1 пункту 1.6 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України № 22 від 31 липня 2014 р., за результатами документальної планової або позапланової та фактичної перевірки складається акт (довідка), який підписується, реєструється та вручається (надсилається) платнику податків (посадовим особам (уповноваженим представникам) платника податків) з дотриманням вимог щодо порядку оформлення і реалізації матеріалів перевірок, встановлених статтею 86 розділу II Кодексу, та відповідними нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що формує державну фінансову політику, та/або центрального органу державної фіскальної служби, виданими у межах компетенції.

Відповідно до пунктів 4, 5 Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20 серпня 2015 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745 (надалі за текстом - «Порядок»), в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

За змістом пункту 4 Розділу ІІІ Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення в описовій частині акта (довідки) документальної перевірки необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

У даній правовій ситуації Головне управління ДФС у Київській області дійшло висновку про заниження позивачем валового доходу, військового збору, податкових зобов'язань з ПДВ та про необхідність донарахування сум єдиного внеску лише на підставі того, що перевіркою не встановлено наявність товару придбаного позивачем у 2014-2016 роках.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Підпунктом 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючим органам надано право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Згідно підпункту 15 пункту 4 Розділу ІІІ Порядку в акті (довідці) документальної перевірки відображається інформація про проведені платником податків під час здійснення перевірки інвентаризації його основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, а також інформація щодо інвентаризації документів, розрахунків (у разі її проведення).

Водночас, інвентаризація активів та зняття залишків товарно-матеріальних цінностей під час проведення перевірки контролюючим органом не вимагались та платником податків на здійснювались.

При цьому, суму заниження податкових зобов'язань та єдиного внеску відповідачем розраховано виходячи не із фактично отриманих сум від реалізації товару, а із «середньої націнки на товар в розмірі 20 %».

Крім того, акт перевірки № 1027/10-36-13-09/НОМЕР_6 від 22.12.2017 р. взагалі не містить відомостей про те, на яку суму, на думку відповідача, ФОП ОСОБА_2 занизив дохід у 2016 р.

Наведене дає підстави для висновку, що в порушення вимог статті 86 ПК України та Порядку в результаті перевірки контролюючий орган достовірно не встановив ані факту реалізації товару, ані розмір отриманого позивачем доходу, а припущення, викладені в акті перевірки, не можуть підставою для прийняття спірних рішень та вимоги.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 04 грудня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна