Справа № 826/8356/17-а
Суддя: Матійчук Г. О.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 826/8356/17-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Матійчук Г.О.,

секретаря: Саницької Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали позовної заяви в порядку спрощеного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про поновлення виплати раніше призначеної пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточнень, просила зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області поновити, нарахувати та виплачувати їй пенсію за віком з 07 жовтня 2009 року, а також зобов'язати Пенсійний фонд України проконтролювати вказані нарахування та виплати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що з 1998 року їй призначено пенсію за віком відповідно до ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Вказувала, що з 24.04.2006 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, їй припинено виплату пенсії. Оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 (далі - Рішення № 25-рп/2009) визнано неконституційними положення Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) щодо припинення виплати пенсії громадянам України, які постійно не проживають на її території, звернулася до ГУ ПФУ про поновлення виплати пенсії. Проте отримала відповідь від 26.05.2017 року про відмову у поновленні нарахувань та виплат раніше призначеної пенсії, так як угоду з питань соціального ( пенсійного) забезпечення між Україною та державою Ізраїль не ратифіковано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.08.2017 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про поновлення виплати раніше призначеної пенсії передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва на підставі п. 3 ч. 1 ст. 22 КАС України.

Відповідно до розпорядження №371 від 31.05.2018 року, у зв'язку із закінченням повноважень судді Москаленко К.О. в межах п'ятирічного строку, справу передано на повторний автоматичний розподіл згідно ст. 18 КАС України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням п. 3 ч.6 ст. 12 КАС України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження.

Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву, у встановлений законом строк, не надходило.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що позивачці в 1998 році було призначено пенсію за віком, яка виплачувалася відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В 2006 році ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль. У зв'язку з цим їй було припинено виплату пенсії в Україні з 24.04.2006 року.

15.03.2017 та 26.04.2017 року позивач зверталася до ПФУ в м.Буча та ГУ ПФУ з заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом від 16.05.2017 року за № 403/Б-05 ГУ ПФУ у Київській області повідомив ОСОБА_1 про відмову в задоволенні вимоги про поновлення виплати пенсії посилаючись на відсутність міжнародно-правової угоди між Ізраїлем та Україною щодо пенсійного забезпечення ( а.с 11).

Відповідно до ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Порядок переведення пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, в інші країни визначається Кабінетом Міністрів України.

З 1 квітня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися, то припиняючи виплату пенсії позивачу у зв'язку з її переїздом на постійне місце проживання відповідач діяв відповідно до вимог законодавства, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 від 07.10.2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46цього Закону

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі наведеного суд рихлить висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону.

Таким чином, з цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 21-180а15, де визначено, що після прийняття рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли умови для поновлення виплати пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Враховуючи вище викладене та з огляду на те, що позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, керуючись положеннями частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи пропорційність розміру судових витрат до предмета спору, рішення суду, а також те, що у справі міститься документальне підтвердження сплати позивачем судового збору у розмірі 640 гривень, судові витрати позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області

Отже, враховуючи наведені норми права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ч. 2 ст. 152 Конституції України, ст.ст. 6-9, 72-77, 242-246, 255, 295, 382 КАС України, ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про поновлення виплати раніше призначеної пенсії - задовольнити частково.

Зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України.

В задоволені інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.О. Матійчук