Справа № 320/10178/18
Суддя: Фомін В. А.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 05.12.2018
Провадження № 2а/320/210/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Фоміна В.А.,

за участі секретаря Захарової І.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі адміністративну справу за позовом Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України громадянина ОСОБА_3 Федерації,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення про примусове видворення та затримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_3 Федерації, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, посилаючись на те, що 04 грудня 2018 року у ході проведення профілактичних заходів з виявлення іноземців та осіб без громадянства, які нелегально перебувають на території України співробітниками Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області був виявлений громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться в Україні без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України. Останній пояснив, що на територію України він прибув у травні 2011 року у приватних справах. Після закінчення терміну перебування на території України вчасно не виїхав у звязку з відсутністю коштів на придбання квитка. В результаті проведеної перевірки встановлено, що громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на території України без документів та законних підстав, які б надавали право останньому знаходитись в Україні. На підставі пункту 1 статті 26 Закону, пункту 2.1 Інструкції № 353/271/150 територіальним підрозділом Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області 12.05.2018 прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого зобовязано останнього виїхати з України до 24 червня 2016 року. Рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось. Таким чином, після з'ясування всіх обставин перебування ОСОБА_2 на території України та надання ним пояснень, працівниками міграційної служби було правомірно винесено рішення про його примусове повернення. Відтак, відповідно до Закону та прийнятого рішення про примусове повернення, відповідач повинен був самостійно залишити територію України, тобто виїхати до будь-якої країни світу, в строк зазначений у рішенні про примусове повернення, а саме до 24 червня 2016 року. У той же час, громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення від 26 травня 2016 року. Враховуючи викладене а також те, що Громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, не має коштів на придбання квитка на виїзд з України, що є обґрунтованою підставою вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, а також існує ризик його втечі з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України та охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що приїхав до України у приватних справах, коштів на придбання квитка на виїзд з України він не має. На території України вже має сімю. Проти позову не заперечує.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 288 КАС України передбачено, що позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Як встановлено у судовому засіданні, 04 грудня 2018 року у ході проведення профілактичних заходів з виявлення іноземців та осіб без громадянства, які нелегально перебувають на території України співробітниками Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області був виявлений громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться в Україні без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України. Громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснив, що на територію України він прибув у травні 2011 року у приватних справах. Після закінчення терміну перебування на території України вчасно не виїхав у звязку з відсутністю коштів на придбання квитка. В результаті проведеної перевірки встановлено, що громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на території України без документів та законних підстав, які б надавали право останньому знаходитись в Україні.

Нормативною базою, що регулює правила перебування в Україні, питання примусового повернення та примусового видворення іноземців та осіб без громадянства з України є Конституція України, Закони України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Закон України «Про імміграцію», Кодекс України про адміністративні правопорушення, постанова Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», наказ Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013 № 825 Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, спільний наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі Інструкція № 353/271/150), наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141 Про затвердження Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та інші нормативно правові акти.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обовязки, порядок вирішення питань, повязаних з їх вїздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон).

Законні підстави перебування на території України для іноземців та осіб без громадянства встановлені статтею 4 Закону.

Відповідно до Конституції України іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах, умови яких встановлюються спеціальним законодавством про статус іноземців та осіб без громадянства, перебувають в Україні, наділені такими ж правами та обовязками, як і громадяни України.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону, іноземець це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Пунктом 14 статті 1 Закону визначено, що іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України є нелегальним мігрантом.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

У разі якщо іноземець або особа без громадянства перебуває в Україні не на законних підставах або порушує чинні нормативно-правові акти, до них можуть бути застосовані примусові заходи, встановлені законодавством України.

Положення Закону встановлює такі види примусових заходів, які можуть бути застосовані до іноземців та осіб без громадянства, як примусове повернення і примусове видворення.

Тобто, наявність прав іноземців та осіб без громадянства прямо повязана із законністю їх перебування на території України, в випадку порушення ними встановлених державою умов перебування, останні несуть відповідальність.

У разі виявлення іноземців або осіб без громадянства, які не мають підстав для перебування в Україні, або строк дії таких підстав закінчився, такі особи підлягають притягненню до адміністративної відповідальності за статтею 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), після чого вони можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну. У разі невиконання рішення про примусове повернення, матеріали скеровуються до суду для винесення рішення про примусове видворення.

Так, за порушення правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, 20 травня 2018 року відносно громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 203 КУпАП та винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп.

У цей же день, Громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без жодних зауважень, отримав копію постанови про накладення адміністративного стягнення, штраф не сплатив.

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Іноземці та особи без громадянства зобовязані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Враховуючи викладене, на підставі пункту 1 статті 26 Закону, пункту 2.1 Інструкції № 353/271/150 територіальним підрозділом Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області 26 травня 2016 року прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого зобовязано останнього виїхати з України до 24 червня 2016 року.

Рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось.

Таким чином, після з'ясування всіх обставин перебування відповідача на території України та надання ним пояснень, працівниками міграційної служби було правомірно винесено рішення про його примусове повернення.

Відтак, відповідно до Закону та прийнятого рішення про примусове повернення, ОСОБА_2 повинен був самостійно залишити територію України, тобто виїхати до будь-якої країни світу, в строк зазначений у рішенні про примусове повернення, а саме до 24 червня 2016 року.

У той же час, громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення від 26 травня 2016 року. Це було встановлено працівниками Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області під час загальнодержавних профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант».

У випадках невиконання іноземцями та особами без громадянства прийнятого щодо них в установленому порядку рішення про примусове повернення, їх за рішенням суду може бути примусово видворено.

Громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення не застосовується (частина 8 статті 26 та частина 8 статті 30 Закону).

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Згідно з пункту 12 Розділу ІІ Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства та приписи ст. 289 КАС України дає підстави вважати, що клопотання про затримання щодо іноземця може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі. Тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Таким чином, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у відповідача відсутні законні підстави для знаходження на території України, у відповідача коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, а тому у добровільному порядку до теперішнього часу відповідач територію України не покинув та продовжує порушувати міграційне законодавство України, існує ризик перешкоджання видворенню за межі території України, оскільки у нього відсутні документи на право перебування на території України, з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався. Не навчається та не працює, не має постійного заробітку. Крім цього, незаконний перетин ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 цього ж Закону підлягає примусовому видворенню.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби Запорізької області є законними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, суд вважає необхідним розяснити, що у відповідності до ч.1 ст. 32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов'язані з видворенням, в установленому законом порядку. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов'язаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, постанова суду в частині примусового видворення відповідача підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 4, 22, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст.46, 72, 78, 288 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України громадянина ОСОБА_3 Федерації - задовольнити.

Примусово видворити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_3 Федерації на підставі паспорту 14 10 160326, виданий 14.04.2011 Відділенням № 2 ВУФМС Росії по Бєлгородській області у м. Бєлгород, код підрозділу 310-003, за межі території України.

Затримати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_3 Федерації на підставі паспорту 14 10 160326, виданий 14.04.2011 Відділенням № 2 ВУФМС Росії по Бєлгородській області у м. Бєлгород, код підрозділу 310-003, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, а саме з 15 години 30 хвилин 05 грудня 2018 року.

Постанову в частині затримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_3 Федерації на підставі паспорту 14 10 160326, виданий 14.04.2011 Відділенням № 2 ВУФМС Росії по Бєлгородській області у м. Бєлгород, код підрозділу 310-003, звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.А.Фомін