Справа № 0840/3467/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 листопада 2018 року (15год. 32 хв.)Справа № 0840/3467/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Аксьонової С.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2;

розглянув у судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (далі позивач або АТ «ЗФЗ») до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 09.08.2018 №.

Ухвалою суду від 27.08.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 01.10.2018.

01.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 01.10.2018 та у судовому засіданні оголошено перерву до 23.10.2018.

Ухвалою суду від 23.10.2018 провадження у справі зупинено до 20.11.2018.

У період з 18.11.2018 по 21.11.2018 суддя Калашник Ю.В. була відсутня на роботі, що підтверджується довідкою Запорізького окружного адміністративного суду вих. № 02-35/18/65 від 22.11.2018, яка міститься в матеріалах справи.

20.11.2018 судове засідання перенесено на 26.11.2018.

Ухвалою суду від 26.11.2018 провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема зазначив, що висновок податкового органу про порушення позивачем вимог абз. «а» п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, абз. «б» 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України є безпідставними, оскільки факт отримання позивачем товару від ТОВ «Промпостач-Люкс» підтверджені первинними документи у відповідності по приписів Податкового кодексу України. Податкові накладені по взаємовідносинам позивача із ТОВ «Промпостач-Люкс» зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Суми ПДВ по таким податковим накладеним позивачем віднесені до складу податкового кредиту та відображені в додатку №5 до Декларації з ПДВ за квітень 2018 року. Розбіжність між сумою ПДВ позивача та податкових зобовязань ТОВ «Промпостач-Люкс» за перевіряємий період відсутня. Проте відповідачем під час перевірки зроблений висновок про неможливість постачання продукції позивачу від ТОВ «Промпостач-Люкс» у звязку із відсутністю факту (джерела) його законному введення в обіг та/або реально задекларованого виробництва. Такі висновки позивач вважає припущенням. Також вважає що право на податковий кредит є підтвердженим належним чином оформленими податковими накладеними, фактом оплати продукції, що одночасно кореспондує зобовязанням з ПДВ, які задекларував постачальник. Беручи до уваги вищенаведене, висновки податкового органу є недоведеними, у звязку із чим, у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, про що подав відзив на позовну заяву (вх. № 28888 від 17.09.2018), відповідно до якого вказує, що перевіркою встановлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації позивача з ПДВ за квітень 2018 року в частині включення до складу податкового кредиту, та як наслідок суми яка підлягає відшкодуванню сум ПДВ по взаємовідносинам із ТОВ «Промпостач-Люкс», оскільки встановлено відсутність факту реального здійснення господарської операції з придбання товарів позивачем на суму ПДВ 14778,43грн. При проведенні перевірки встановлено, що позивач при формуванні податкового кредиту за квітень 2018 року неправомірно враховано суму ПДВ у розмірі 14778,43 грн., у зв'язку з включенням сум ПДВ по податковим накладним складеними ТОВ «Промпостач-Люкс». Враховуючи викладене, вважає, що відповідач, як субєкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване рішення діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДФС прав, у звязку із чим просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 26.11.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд зясував наступне.

АТ «ЗФЗ» () є юридичною особою, яка зареєстрована 30.05.1995, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.14).

Основними видами економічної діяльності є 24.10 Виробництво чавуну сталі та феросплавів, 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами; 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 35.14 Торгівля електроенергією, про що свідчать Відомості з ЄДРПОУ №668/2018 від 04.05.2018 (а.с.13).

У період з 06.07.2018 по 26.07.2018, на підставі наказу від 04.07.2018 №1236 та направлення на перевірку від 06.07.2018 №124, у звязку із наданням ПАТ «ЗФЗ» листом від 02.07.2018 № 12/222 (вх. № ЗУ ОВПП від 02.07.2018 № 43284/10), заперечень до акту від 20.06.2018 № 342/28-10-47-06/00186542 про результати камеральної перевірки ПАТ «ЗФЗ» () з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за квітень 2018 року, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, фахівцями відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «ЗФЗ» з питань що стали предметом заперечень підприємства, а саме: дотримання вимог податкового законодавства при відображенні в податковому обліку з ПДВ господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Промпостач-Люкс» () за період квітень 2018 року, за результатами якої складено Акт № 72/28-10-47-06/00186542 від 02.08.2018 (а.с.27-42).

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог абз. «а» п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, абз. «б» 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, пп.1 п.4 Розділу V «Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 за № 159/28289, в результаті чого: позивачем завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту податкової декларації з ПДВ з квітень 2018 року (р. 19) на суму 14 778 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) податкової декларації з ПДВ за квітень 2018 року на суму 14 778 грн.

Вказані висновки податкового органу обґрунтовані тим, що в ході проведення перевірки встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання товарів у ТОВ «Промпостач-Люкс» (). Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ПАТ «ЗФЗ» та ТОВ «Промпостач-Люкс» не підтверджено обставинами, податковий орган у акті перевірки дійшов висновку, що надані позивачем до перевірки документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку.

Крім того, податковим органом у акті зазначено, що надані до перевірки ПАТ «ЗФЗ» первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Промпостач-Люкс», не є достатніми доказами фактичної поставки товарів, господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленою схемою оформлення нереальних господарських операцій між ТОВ «Промпостач-Люкс» та ПАТ «ЗФЗ», виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем до Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби подано письмові заперечення № 12/275 від 09.08.2018 на акт № 72/28-10-47-06/00186542 від 02.08.2018 (а.с.43-49).

Листом-відповіддю на заперечення № 33341/10/28-10-47-06 від 09.08.2018 висновки акту перевірки № 72/28-10-47-06/00186542 від 02.08.2018 залишені без змін, як такі, що відповідають вимогам чинного законодавства (а.с.50-54).

На підставі Акту перевірки № 72/28-10-47-06/00186542 від 02.08.2018, відповідачем винесено податкове повідомлення рішення форми «В1» від 09.08.2018 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за квітень 2018 року у розмірі 14 778,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 7389,00 грн. (а.с.55-56).

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним позивач звернувся до суду із вказаним позовом про його скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22, пунктом 185.1 статті 185 та пунктом 186.1 статті 186 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

За пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Підпунктом 198.6 пункту 198 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у частині другій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Бюджетне відшкодування за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, наявність належним чином оформлених первинних документів, зокрема, податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

При цьому, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само і помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Доводи ж податкового органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Так, судом встановлено, що 26.06.2017 між АТ «Запорізький завод феросплавів» (покупець) та ТОВ «Промпостач-Люкс» (постачальник) укладено Договір поставки №534, відповідно до якого Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (далі по тексту Товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього говору, які є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний Товар оплатити його з порядку і на умовах, передбачених цим Договором (а.с.57-66).

У квітні 2018 року ТОВ «Промпостач-Люкс» здійснило поставку на адресу позивача колодки чавунні локомотивні та балочки центрувальної на загальну суму 88 670,58 грн., ПДВ 14 778,43 грн.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано до матеріалів справи, зокрема: видаткову накладну № 29 від 19.04.2018, рахунок на оплату № 52 від 19.04.2018, податкову накладну № 8 від 19.04.2018, товарно-транспортну накладну № Р29 від 19.04.2018, прибутковий ордер № 106 від 20.04.2018, накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (а.с.73-115)

Розрахунки між сторонами проведено частково у розмірі 73 892 грн. у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Промпостач-Люкс», що підтверджується виписками по рахункам та відповідним платіжним дорученням (а.с.95-100).

На підставі виписаної ТОВ «Промпостач-Люкс» податкової накладної № 8 від 19.04.2018, позивачем відображено податковий кредит з ПДВ у сумі 14 778,43 грн. у податковій звітності за квітень 2018 року.

Таким чином, реальність господарської операції, рух активів та зміни майнового стану платника податків повністю підтверджуються первинними та іншими документами, які надані позивачем до матеріалів справи. Факт наявності у позивача податкових накладних, складених у відповідності до вимог податкового законодавства, відповідачем не оспорюється.

За вказаних обставин суд вважає висновки податкового органу щодо не підтвердження факту реального здійснення господарських операцій з постачання товару між позивачем та ТОВ «Промпостач-Люкс», з чого випливає право позивача на формування податкового кредиту необґрунтованими.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Доказів анулювання свідоцтв платника ТОВ «Промпостач-Люкс» податковим органом суду не надано, у звязку з чим не має підстав для позбавлення позивача права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку сплачених при придбанні робіт (послуг).

Щодо посилань в Акті перевірки та відзиві на позовну заяву на відсутність реальної можливості здійснення господарської операції між ТОВ «Промпостач-Люкс» та АТ «Запорізький завод феросплавів», оскільки неможливо встановити факт наявності операцій з придбання товарів з контрагентами по ланцюгу (ТОВ «Глобал Корпорейт» - ТОВ «Промпостач-Люкс» кінцевому споживачу АТ «ЗФЗ»), то суд вважає такими, що не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит з тих підстав, що згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

В Податковому кодексі України відсутня будь-яка норма, яка б позбавляла платників податків права на податковий кредит у випадку, коли постачальники (продавці) такого платника податків несвоєчасно подають податкову звітність, не декларують та/або не сплачують податки за тими ж операціями, а платник податку виконав усі передбачені законом умови та має необхідне документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Складений за результатами перевірки акт перевірки не містить документальних підтверджень порушень при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентом за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень позивача при роботі з контрагентом зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.

В акті перевірки субєктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеним договором, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих послуг, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків субєкта владних повноважень про фіктивність правочинів та їх вчинення без мети реального настання правових наслідків.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено.

Щодо посилання представника відповідача на відсутність документів, які б підтверджували виробника поставлених товарів, що унеможливлює встановлення факту (законного джерела) та реального походження товарів, суд зазначає, що відсутність необхідних документів у податкового органу не свідчить про порушення податкового законодавства позивачем та не відноситься до суттєвих обставин фінансово-господарської діяльності позивача, вказані обставини не впливають на формування сум податкових зобовязань.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що податковим органом необґрунтовано зроблено висновок про безтоварність господарської операції між позивачем та ТОВ «Промпостач-Люкс» та безпідставно зменшено суму відємного значення АТ «ЗФЗ» на суму ПДВ, включену до податкової звітності за наслідками виконання договору поставки.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримання позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем вимог абз. «а» п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, абз. «б» 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим спірне рішення контролюючого органу, прийнято відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки субєктом владних повноважень у справі був Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.08.2018 № НОМЕР_1, яке прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Присудити на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, ) судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 06.12.2018.

Суддя Ю.В. Калашник