Справа № 826/15869/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2018 року 13:17 № 826/15869/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Даниленко Є.В., від відповідача - Береза Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Алірас»
доГоловного управління Держпраці у Київській області
про визнання протиправною та скасування постанови №КВ838/1063/АВ/ТД/ФС-375 від 14.08.2018,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алірас» (далі-позивач/ ТОВ «Алірас») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Київській області (далі- відповідач/ ГУ Держпраці у Київській обл.), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 14.08.2018 № КВ838/1063/АВ/ТД/ФС-375.

Позовні вимоги обґрунтовані порушеннями процедури проведення перевірки з боку відповідача, також позивач зазначає, що громадянка ОСОБА_3, на пояснення якої посилається відповідач, в магазині позивача не працювала і про наміри працювати не повідомляла.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваної постанови, прийнятої у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог законодавства про працю та зайнятість населення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Головного управління Держпраці у Київській області в період з 12.07.2018 по 25.07.2018, відповідно до посвідчення №1063, №1084, №1321, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, частини 3 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, проведено інспекційне відвідування товариства з обмеженою відповідальністю «Алірас» за місцем здійснення господарської діяльності за адресою: м. Київ, вул. Подвойського, 9А, за результатами якого складено акт від 25.07.2018 №КВ838/1063/АВ.

В ході інспекційного відвідування встановлено порушення вимог частини 1 ст. 21, частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, працівники допускаються до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення та формування державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття на работу в порядку, встановленому КМУ. А саме: під час перевірки а місцезнаходженням ТОВ «Алірас» м. Київ, вул. Подвойського, 9А виявлено громадянку ОСОБА_3, яка працює в магазині за вищевказаною адресою з 26.06.2018 на посаді продавця без оформлення трудових відносин.

На підставі висновків акту від 25.07.2018 №КВ838/1063/АВ, Головним управлінням Держпраці у Київській області складено припис від 25.06.2018 №838/1063/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким зобов'язано директора ТОВ «Алірас» ОСОБА_4 усунути виявлені порушення у строк до 25.08.2018.

Крім того, на підставі висновків акта інспекційного відвідування від 25.07.2018 №КВ838/1063/АВ Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14.08.2018 №КВ838/1063/АВ/ТД/ФС-375, відповідно до якої до ТОВ «Алірас» накладено штраф у розмірі 111690 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 № 295.

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) (пункт 3 Порядку №295).

За змістом підпункту 1 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Відповідно до пункту 6 частини 1, частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 265 статті 24 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 статті 24 Кодексу законів про працю України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті перевірки та доведений належними доказами.

Водночас, при накладенні штрафу слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення та встановлення в діях підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді штрафу.

Необхідно враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Із цією нормою кореспондує стаття 77 Кодексу адміністративного судочинства України, якою на сторони покладено обов'язок доводити ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення.

До того ж, диспозиція частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України встановлює відповідальність саме за "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору".

В ході розгляду справи суд встановив, що правомірність застосування до позивача штрафу, визначеного статтею 265 Кодексу законів про працю України, відповідач пов'язує з інформацією, викладеною у пояснювальній гр. ОСОБА_3.

Однак, будь - які докази, які б підтверджували факт допуску гр. ОСОБА_3 до роботи у ТОВ «Алірас» в матеріалах справи відсутні.

При цьому, сама по собі пояснювальна гр. ОСОБА_3 не містить дати, підпису, паспортних даних ОСОБА_3, відповідно до змісту пояснювальної вказана особа зазначає, що працює на посаді продавця в ТОВ «Амарес».

Вказане унеможливлює ідентифікацію вказаної особи ОСОБА_3, що також і позбавляє можливості суд викликати ОСОБА_3 для допиту в якості свідка.

Отже, пояснювальна ОСОБА_3 не свідчить про фактичний допуск до роботи останньої в ТОВ «Алірас» та не може бути розцінена судом як належний доказ.

Водночас, відповідно до пояснень позивача , згідно із штатним розписом від 27.04.2018 в ТОВ «Алірас» працюють З особи: 2 продавці-касири та 1 директор-бухгалтер. Особа, яка зазначена в акті перевірки, під час перевірки не працювала в магазині ТОВ «Алірас». Під час проведення інспекційного відвідування інспекторами праці ніяких письмових пояснень в присутності директора ТОВ «АЛІРАС» ні в кого не відбирались.

Вказане відповідачем не спростовано.

Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, передбачених абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на пункт 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд дійшов висновку, що відповідач, накладаючи на позивача штрафні санкції, не врахував всіх обставин, а тому виніс необґрунтовану постанову.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення Головного управління Держпраці в Київській області, яким позивачу нараховані штрафні санкції, презюмується добросовісність суб'єкта господарювання, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, відтак оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛІРАС" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області №КВ838/1063/АВ/ТД/ФС-375 від 14.08.2018р.

3.Витрати по сплаті судового збору в сумі 1762грн. відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛІРАС" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 07.12.2018.

Суддя С.К. Каракашьян