Справа № 823/2196/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2196/18 Суддя першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - Відповідач, УСЗН Городищенської РДА) про:

- визнання протиправними дій УСЗН Городищенської РДА щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов'язання УСЗН Городищенської РДА встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що виявлене у Позивача захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а відтак правових підстав для встановлення йому статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) згідно п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) немає.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасування його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано положення п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», які визначають вимоги до документів, на підставі яких встановлюється причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців, а відтак висновок суду про відсутність правових підстав для встановлення Позивачу статусу інваліда війни є безпідставним. Крім того, на думку Апелянта, судом не було у повній мірі досліджено всі обставини справи та наявні документи, що спричинило безпідставне погодження з доводами Відповідача.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.10.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу УСЗН Городищенської РДА з посиланням на визначені законодавством документи, на підставі яких видається посвідчення інваліда війни, зазначило, що Позивачу необхідно звернутися до медико-соціальної експертної комісії для встановлення причинного зв'язку інвалідності відповідно до постанови військово-лікарської комісії від 31.05.2017 року №18, адже статус інваліда війни та посвідчення інваліда війни видається виключно на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2018 року справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 7) та ветераном органів внутрішніх справ (а.с. 8).

Як встановлено судом першої інстанції, Позивач звернувся до УСЗН Городищенської РДА із заявою від 29.11.2017 року, в якій просив надати статус та видати посвідчення інваліда війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 10).

До вказаної заяви ОСОБА_2 були додані, зокрема, копія довідки МСЕК серії 10 ААА №012744 від 08.12.2015 року про встановлення Позивачу безтерміново ІІ групи інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням в органах внутрішніх справ (а.с. 9), копія постанови Військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» від 31.05.2017 року №18, в якій зазначено, що травми, у ОСОБА_2 пов'язані з виконанням службових обов'язків (а.с. 13).

Листом від 05.12.2017 року №01-12/2558 УСЗН Городищенської РДА повідомило ОСОБА_2 про відсутність в останнього права на встановлення статусу інваліда війни з огляду на те, що у довідці медико-соціальної експертної комісії №195748 від 08.12.2015 року вказано причину інвалідності «Захворювання, ТАК, пов'язане з проходженням служби в ОВС» (а.с. 11).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. 19 Конституції України, п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року №302, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для надання Позивачу статусу інваліда війни відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з огляду на те, що захворювання ОСОБА_2 пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Приписи ст. 18 вказаного Закону визначають, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Згідно п. 10 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.05.1994 року № 302 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302) «посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення цього Положення.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що до інвалідів війни у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону належать, зокрема, інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, причинний зв'язок яких пов'язаний з виконанням службових обов'язків встановлюється на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії.

Судовою колегією враховується, що відповідно до абз. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» передбачено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров'я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є, зокрема:

- поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов'язані з виконанням службових обов'язків; пов'язані з виконанням обов'язків військової служби або службових обов'язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;

- захворювання, отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв'язку.

Тобто, чинним законодавством регламентовано перелік причин інвалідності, які можуть бути зазначені у довідці МСЕК, серед яких, зокрема, захворювання, пов'язане з виконанням службових обов'язків, захворювання, пов'язане з виконанням службових обов'язків з охорони громадського порядку, а також захворювання, отримані в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

З метою врегулювання питань, пов'язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 року №1346 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (далі - Порядок №1346).

Аналіз змісту приписів п. п. 3.9 - 3.11 Порядку №1346 дає підстави стверджувати, що законодавцем поділяються нещасні випадки на такі: трапився при виконанні службових обов'язків; трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Судова колегія погоджується, що наявними у матеріалах справи копіями: постанови ВЛК ДУ «ДМО МВС України по Черкаській області» від 31.05.2017 року №18 (13), акту форми Н-1* №7, затвердженого 23.12.2016 року (а.с. 14-16), акту форми Н-5* від 23.12.2016 року (а.с. 17-20), акту форми Н-1* №8, затвердженого 23.12.2016 року (а.с. 21-23) та акту форми Н-5* від 23.12.2016 року (а.с. 24-26), підтверджується, що ОСОБА_2 отримав захворювання у зв'язку з виконанням службових обов'язків в органах внутрішніх справ.

Разом з тим, як було вірно встановлено судом першої інстанції, у довідці медико-соціальної експертної комісії від 08.12.2015 року серії 12 ААА №195748, яка є єдиним документом, який у розумінні положень Положення №302 містить дані про групу та причину інвалідності, вказано, що захворювання ОСОБА_2 пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідне формулювання причин інвалідності, зазначене у довідці МСЕК від 08.12.2015 року серії 12 ААА №195748, не узгоджується з визначеними у п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону умовами надання особі статусу інваліда війни. У зв'язку з чим судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до п. п. 23-25 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров'я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров'я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Таким чином, встановлені вище обставини обґрунтованості позиції суб'єкта владних повноважень щодо неможливості встановлення особі статусу інваліда війни з огляду на відсутність визначення у довідці МСЕК причини інвалідності, яка дає право особі на набуття передбаченого Законом статусу інваліда війни, не можуть мати своїм наслідком зобов'язання у судовому порядку встановити особі такий статус в обхід нормативно-регламентованої процедури попри наявність у матеріалах справи документів, які вказують на дійсні обставини отримання фізичною особою захворювання саме під час виконання службових обов'язків. Разом з тим, виявлення на стадії судового розгляду таких перешкод не позбавляє особу права висловити свою незгоду з визначеними у довідці МСЕК причинами інвалідності шляхом їх оскарження у згаданому вище порядку, за результатами якого повторно звернутися до уповноваженого органу із заявою про встановлення статусу інваліда війни.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 05» грудня 2018 року.

v