Справа № 520/11049/18
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Єгупенка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Козир В.М.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду заяву Головного управління ДФС у Харківській області (м. Харків, вул. Пушкінська, 46), подану в порядку ст.283 Кодексу адміністративного судочинства України до Товариства з обмеженою відповідальністю АСС-Гофропак (м. Харків, вул. Золочівська, 4) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій, -
В обґрунтування вимог заявник зазначає, що відповідачем не дотримано положення діючого податкового законодавства та вимог контролюючого органу, що стало підставою для звернення до суду із заявою.
В судовому засіданні представник контролюючого органу заяву підтримав.
Представник відповідача проти задоволення заяви заперечував.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви та, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.
Судовим розглядом встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області на підставі наказу від 16.08.2018 № 6036 було проведено фактичну перевірку ТОВ «АСС-ГОФРОПАК» з 01.01.2018 по дату закінчення перевірки з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання норм обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за результатом якої складено акт від 23.08.2018 № 3872/20-40-13-14-08/ 35070443.
Наказом від 21.08.2018 № 01/08 ТОВ «АСС-ГОФРОПАК» призначено проведення позапланової інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, що обліковуються у платника податку станом 21.08.2018.
Згідно листа на адресу ГУ ДФС у Харківській області від 22.08.2018 № 20 ТОВ «АСС-ГОФРОПАК», станом на кінець робочого дня 21.08.2018 інвентаризацію окремих обєктів встановлено наступне: грошових коштів у касі підприємства станом на 21.08.2018 0,00 грн., основних засобів станом на 21.08.2018 на суму 698320,69 грн.
23.08.2018 відповідач направив на адресу заявника лист № 21, в якому повідомив контролюючий орган, що 22.08.2018 завершено позапланову інвентаризацію основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, що знаходяться на обліку станом на 21.08.2018 на підприємстві.
Надаючи правову оцінку обставинам, які зумовили звернення заявника до суду у порядку ст. 283 КАС України, суд керується наступними приписами норм чинного процесуального та податкового законодавства.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з п.п.19-1.1.1 п.19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Статтею 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За приписами п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Одночасно, в силу абз. 5 п.81.1 ст.81 ПК України, непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Згідно з положеннями пп.16.1.13 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобовязаний допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків (п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.20.1.9 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.
У свою чергу, за приписами п.94.1 ст.94 Податкового кодексу України винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом є адміністративний арешт майна платника податків.
Згідно з п.п. 94.2.8 ст.94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).
Як встановлено п.94.19.9 ст.94 Податкового кодексу України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у звязку з фактичним проведенням платником податків інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.
Згідно акту складеного Головним управлінням ДФС у Харківській області 23.08.2018 № 3872/20-40-13-14-08/ 35070443 про результати фактичної перевірки ТОВ «АСС-ГОФРОПАК» перевірку закінчено 23.08.2018.
Відповідно до п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Загальну процедуру застосування адміністративного арешту майна платника податків визначено Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 №632 (далі - Порядок).
Пунктами 1-2 розділу IV Порядку передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин. У такому разі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду. Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.
Аналізуючи положення вищезазначених норм права, слід дійти висновку, що рішення контролюючого органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «АСС-ГОФРОПАК» повинно було бути подано до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду, а саме станом на дату визначення проведення відповідачу інвентаризації або на час закінчення проведення перевірки ТОВ «АСС-ГОФРОПАК» за наказом від 16.08.2018 № 6036. Натомість, із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна заявник звернувся 05.12.2018 на підставі рішення начальника ГУ ДФС у Харківській області від 04.12.2018, що не узгоджується з положенням вимог чинного податкового законодавства.
Крім того, підпунктом 94.5 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
Аргументами податкового органу про прийняття рішення про зупинення видаткових операцій платника податків на розрахункових рахунках, вказано, що реалізація такого права повязана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків. Така вимога передбачена ст. 94 ПК України, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування. Застосування арешту коштів є можливим лише у разі арешту майна, застосованого згідно з п. 94.2 ст. 94 ПК України.
Суд зазначає, що накладення адміністративного арешту та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є різними за своєю правовою суттю та не можуть підмінятися одне одним.
Підстави застосування зазначених заходів не є тотожними та передбачені різними нормами ПК України.
Саме з огляду на нетотожність вказаних інструментів податкового законодавства в статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України заяви щодо здійснення органом доходів і зборів вказаних повноважень визначені в різних підпунктах ч. 1ст. 283 КАС України, як заяви з різним предметом звернення. Відтак предмет позову є законодавчо визначеним, та свідомо закріпленим законодавцем в різних підпунктах ч. 1 ст. 283 КАС України.
В силу п. 94.10 ст.94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
При цьому п.п.94.4 ст.94 ПК України визначено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Отже, кошти платника податку виключені з категорії майна, на яке може бути накладено арешт в порядку, визначеному ст. 94 ПК України.
Відтак, накладення арешту в порядку ст. 94 ПК України не може стосуватися коштів платника податку.
Крім того, прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області рішення не стосується зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, та суд не вбачає будь-яких підстав, передбачених Податковим кодексом України для зупинення таких операцій або трактування рішення податкового органу про арешт майна платника податків як рішення про зупинення видаткових операцій на рахунках такого платника.
Суд, також, враховує висновки Верховного Суду, зазначені в постанові у справі №820/2312/17, в якій, зокрема, зазначено, що на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.
Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах. Суд дійшов висновку, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.
В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
В силу п.п.20.1.33 п.20.1ст.20 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Отже, звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на майно, а також зупинення видаткових операцій на рахунку платника податків з підстав непроведення інвентаризації, не передбачено чинним законодавством. Щодо наявності податкового боргу у відповідача доказів заявником до суду не подано.
З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків за рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 04.12.2018 та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують ТОВ АСС-Гофропак.
Керуючись ст.ст. 5-10, 72, 73, 74, 77, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 271, 283 КАС України, суд, -
У задоволенні заяви Головного управління ДФС у Харківській області (м. Харків, вул. Пушкінська, 46), подану в порядку ст.283 Кодексу адміністративного судочинства України до Товариства з обмеженою відповідальністю АСС-Гофропак (м. Харків, вул. Золочівська, 4) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій відмовити.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко