Справа № 814/638/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/638/18

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, яке прийнято 17 травня 2018 року у складі суду судді: Мороза А.О. в місті Миколаїв по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Авто" до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 26.01.18 р. №№1, 1, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Легіон Авто" (далі - ТОВ "Легіон Авто") звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 січня 2018 р. №№1, 1, якими позивачу визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) та податку на прибуток підприємств, а також застосовані штрафні санкції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року адміністративний позов ТОВ "Легіон Авто" був задоволений. Податкові повідомлення-рішення № 1, № 1, прийняті 26 січня 2018 р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277), скасовані.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що товариством як під час проведення перевірки, так і на дату завершення перевірки не надало запитувані, в ході проведення перевірки, перевіряючими ГУ ДФС у Миколаївській області товарно-транспортні накладні, які передбачені умовами договору по взаємовідносинам з ТОВ "ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД", в зв'язку з чим ГУ ДФС у Миколаївській області складено акт від 15.01.2018 №23/14-29-14-01/37518274 про ненадання до перевірки документів, який зареєстровано у спеціальному журналі реєстрації актів (копія акту додається). ТОВ "Легіон Авто" ні до перевірки, ні до суду, не було надано жодних документів (товарно-транспортні накладні, подорожні листи, будь-які інші документи), які б підтверджували транспортування ТМЦ від ТОВ "ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД" на адресу ТОВ "Легіон Авто" та не надано доказів, які б спростовували факт нереальності здійснення господарських операцій. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, рахунки тощо) мають сі первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можна вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичні здійснення господарської операції. Таким чином, позивачем на порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 13- ст. 134, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, завищено витрати та податковий кредит по операції з ТОВ "ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД", реальність здійснення яких не доведено. А відтак, податковий орган вважає, що податкові повідомлення-рішення від26.01.2018 року №1 та №1, якими ГУ ДФС у Миколаївській області нараховано грошові зобов'язання з ПДВ та грошові зобов'язання з податку і прибуток, є правомірними та не підлягають скасуванню.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з 13 до 26 грудня 2017 р. відповідач провів документальну планову виїзну перевірку позивача, результати якої оформлені Актом від 15 січня 2017 р. № 54/14-29-14-01/37518274 (далі - Акт перевірки) (т. 1 а. с. 37-112).

У висновку Акту перевірки вказано на такі порушення податкового законодавства, допущені позивачем:

- ст. 44 п. 44.1., 44.2., ст. 134 п. 134.1. пп. 134.1.1., ст. 138 п. 138.1. пп. 138.1.1., п. 138.2., 138.4. ПК України, внаслідок чого занижений податок на прибуток підприємств на загальну суму 87 741,0 грн.;

- ст. 198 п. 198.1., 198.3., ст. 200 п. 200.1., 200.2. ПК України, внаслідок чого занижений ПДВ на загальну суму 82 580,0 грн.

На підставі Акту перевірки, 26 січня 2018 р. відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № 1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 82 580,0 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 20 645,0 грн.;

- № 1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 87 741,0 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 15 238,24 грн. (т. 1 а. с. 33-36).

Як вбачається з Акту перевірки, єдиною підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань та застосування штрафів, послугував висновок відповідача про сумнівність господарських операцій позивача із ТОВ "Технооптторг-Трейд", у зв'язку із відсутністю у позивача ТТН.

Із зазначеним контрагентом позивач уклав низку ідентичних за змістом договорів поставки, за умовами яких контрагент постачав позивачу автомобільні шини (т. 1 а. с. 114-125).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, основним видом діяльності позивача є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (т. 1 а. с. 28). В Акті перевірки зафіксовано, що основним видом господарської діяльності ТОВ "Технооптторг-Трейд" є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, що цілком узгоджується із характером товару за договорами (т. 1 а. с. 53).

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Легіон Авто", суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність у позивача ТТН не є беззаперечним доказом відсутності товару, так як законодавство дозволяє задокументувати переміщення (отримання) товару іншими документами.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.п. 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

За правилами п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, визначено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16 липня 1999 року господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит з податку на додану вартість мають бути підтверджені фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.

При цьому, за відсутності факту придбання товару, виконання робіт, за наявності формально оформлених первинних документів, відповідні суми не можуть включатись до складу витрат або податкового кредиту.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у періоді, що перевірявся, ТОВ "Легіон Авто" мав взаємовідносини із ТОВ "Технооптторг-Трейд".

При перевірці правомірності відображення позивачем в податковій звітності господарських відносин з ТОВ "Технооптторг-Трейд", конролюючий орган зазначив про сумнівність господарських операцій позивача із ТОВ "Технооптторг-Трейд", у зв'язку із відсутністю у позивача ТТН.

Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження постачання товару та надання послуг, їх отримання та використання у господарській діяльності, а відтак, і реальності господарських операцій, відображених у податковій звітності ТОВ "Легіон Авто", позивач як в ході перевірки, так і під час розгляду справи в суді, на підтвердження надходження товару від ТОВ "Технооптторг-Трейд" надав акти звіряння, підписані директорами позивача та ТОВ "Технооптторг-Трейд" (т. 2 а. с. 185-189), видаткові накладні, специфікації і акти виконаних робіт, які доводять використання позивачем товару, отриманого від ТОВ "Технооптторг-Трейд", у власній господарській діяльності (т. 1 а. с. 126-250, т. 2 а. с. 1-67), податкові накладні, оформлені відповідного до вимог податкового законодавства (т. 2 а. с. 115-184).

Також судом першої інстанції вірно враховано і те, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення, порушене відносно директора позивача, закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (т. 2 а. с. 191).

Стосовно тверджень апелянта про те, що позивачем не було надано товарно-транспорті накладні, що підтверджували б товарно-матеріальні цінності у видаткових накладних, колегія суддів вважає за необхідним зазначити.

Сам по собі факт наявності чи відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій, оскільки, наявність чи відсутність ТТН є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не свідчать про безтоварність операцій за наявності інших підтверджуючих документів. Відсутність саме ТТН не є підставою для не включення вартості придбаних товарів (послуг) до валових витрат та сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Визначення терміну "товарно-транспортна накладна" наведено в Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 р. № 363 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 (далі - Правила).

Так, згідно п. 1 Правил, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, ТТН є документом, який складається учасниками транспортного процесу і має значення у правовідносинах, пов'язаних із перевезенням вантажу та не є первинним документом для визначення податкових зобов'язань. Такий висновок суду підтверджується тим, що позивач не має права вести податковий облік виключно на підставі ТТН - він повинен складати податкові накладні, які і є підставою як податкового, так і бухгалтерського обліку.

Крім того, стаття 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначає, що документами, на підставі яких виконуються внутрішні перевезення вантажів може бути ТТН або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством, тобто цим Законом передбачено, що ТТН є не єдиним документом, який складається при перевезенні вантажів.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність у позивача ТТН, не є беззаперечним доказом відсутності товару, так як законодавство дозволяє задокументувати переміщення (отримання) товару іншими документам.

Оскільки відповідачем проведена виїзна перевірка, він не був позбавлений можливості безпосередньо дослідити наявність чи відсутність товару, отриманого позивачем від ТОВ "Технооптторг-Трейд", або його подальший рух, чого ним зроблено не було.

Відповідач безпідставно не врахував пояснення позивача про те, що товар (автомобільні шини) вивозився від ТОВ "Технооптторг-Трейд" особистим транспортним засобом директора позивача, про що останній письмово повідомляв відповідача, а суду надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - вантажного фургону (т. 2 а. с. 210, 220).

За правилами ст. 77 ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач не подав належних та допустимих доказів, які б свідчили про безтоварність господарських операцій позивача із ТОВ "Технооптторг-Трейд", також податковим органом помилково не проведено аналіз реальності господарської діяльності платника податків на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту, можливості підприємствами виконувати ті чи інші роботи, тощо.

Стаття 6 ч. 2 КАС України встановлює, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно сталої практики цього Суду, викладеної ним у рішеннях "Булвес" АД проти Болгарії", "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії", "Інтерсплав проти України", держава в особі податкових органів може і повинна вживати передбачені законом заходи для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати податків, але нарахування податкових зобов'язань і застосування штрафу добросовісному платнику податків, який виконав всі вимоги податкового законодавства, тільки на підставі того, що податковий орган на власний розсуд розцінює господарські операції такого платника як фіктивні, у зв'язку із оцінкою контрагента, як сумнівного, на думку Суду, порушує права такого платника податків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ "Легіон Авто".

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, яке прийнято 17 травня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Авто" до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 26.01.18 р. №№1, 1 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко