Справа № 1340/5182/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1340/5182/18

03 грудня 2018 року

зал судових засідань № 9

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лунь З.І.

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання здійснити перерахунок і виплату пенсії, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: 82500, Львівська область, м.Турка, вул.Молодіжна, 44/20) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 82500, Львівська область, м.Турка, вул.Січових Стрільців, 23), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 16.10.2018 №6 про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивачу;

-зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії посадової особи, призначеної позивачу в розмірі на час призначення пенсії із сум заробітної плати з урахуванням фактично нарахованих та сплачених усіх виплат, в тому числі сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно з довідкою від 01.02.2018 №60/13-10-05-00-22 про складові заробітної плати та провести перерахунок у відсотках від сум заробітної плати, що були передбачені Законом України Про державну службу у редакції, чинній на час призначення пенсії по інвалідності позивачу починаючи з 07.03.2018;

-стягнути з відповідача на користь позивача 100520,00грн. моральної шкоди, завданої внаслідок винесення протиправного рішення про відмову у перерахунку пенсії.

Позивач, ОСОБА_1, позовні вимоги обгрунтовує тим, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та індексація заробітної плати повинна бути врахована при призначенні пенсії державному службовцю, оскільки із сум зазначених виплат було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування згідно із законом.

Відповідач обґрунтовує свої заперечення тим, що законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком пенсії, не було передбачено можливості її перерахунку. Крім того, вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та індексація заробітної плати не є складовою частиною заробітної плати, що і спричиняє неврахування сум цих виплат при нарахуванні пенсії.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника. Причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши вступне слово представника позивача, зясувавши обставини справи, оцінивши докази, що є у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

ОСОБА_1, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію по інвалідності з 20.04.2011, що підтверджується пенсійним посвідченням Серії ААЇ №475152 від 03.10.2017 та Довідкою до акта огляду МСЕК від 12.04.2017

07.03.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії згідно з довідкою від 01.02.2018 №60/13-10-05-00-22 про складові заробітної плати з урахуванням фактично нарахованих та сплачених виплат, в тому числі сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

13.03.2018 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено позивачу в перерахунку пенсії у звязку із відсутністю підстав для проведення перерахунку та врахування для обчислення пенсії позивача матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб та індексації.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 у справі №458/344/18, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.03.2018 про проведення перерахунку пенсії та зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.03.2018 про проведення перерахунку пенсії та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

На виконання зазначеного судового рішення, відповідачем прийнято рішення від 16.10.2018 №6 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1, у якому зазначено, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб не є складовою частиною заробітної плати державного службовця, відтак включення цих виплат при нарахуванні пенсії не відповідатиме ст.37 Закону України «Про державну службу».

При прийнятті рішення суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час призначення позивачеві пенсії) пенсія державним службовцям призначалася у розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Частиною другою статті 37-1 вказаного Закону встановлено, що перерахунок пенсії здійснюється із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

У ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Отже, матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, надбавка за вислугу років тощо входить до системи оплати праці державного службовця.

Законом України «Про державну службу», що діє з 01.05.2016 р., також передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у звязку з виконанням обовязків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у звязку з виконанням обовязків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення) ( ч.2 ст. 50 Закону).

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких, згідно з цим Законом, були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Згідно з п. 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5 (далі - Інструкція № 5) до фонду заробітної плати відноситься: фонд основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Положеннями п.п. 2.2.7 Інструкції № 5 визначено, що до складу додаткової заробітної плати відносяться суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників.

Відповідно до пп. 2.3.3 п. 2.3 Інструкції № 5, до складу інших заохочувальних та компенсаційних виплат відноситься матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п.3.31). Така матеріальна допомога здійснюється у розмірах, передбачених нормативно-правовими актами, або визначена у колективному договорі підприємства, що надається працівникам як за умови подання заяви, так і без неї (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом) та належить до заробітної плати як інші заохочувальні та компенсаційні виплати, а отже, є базою для нарахування та утримання єдиного внеску.

Таким чином, за змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Отже, у розумінні ст. 37 Закону України «Про державну службу» у редакції, що була чинною на час призначення пенсії позивачу, до складу заробітної плати державного службовця, з розміру якої обчислюється чи перераховується пенсія, підлягають включенню всі суми виплат, в тому числі матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, щомісячна індексація заробітної плати тощо, з яких були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови позивачеві перерахувати пенсію, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, з яких були нараховані та сплачені позивачем страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Зважаючи на наявність порушеного права та необхідність його відновлення, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 07.03.2018 перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, враховуючи фактично нараховані та сплачені виплати.

Щодо покликання відповідача у відзиві на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає, що таке не береться до уваги, оскільки позивач звернувся до суду 02.11.2018 з позовом про оскарження рішення відповідача від 16.10.2018.

Щодо покликання відповідача як на підставу своїх заперечень у відзиві на те, що перерахунок пенсії державному службовцю не передбачено чинним Законом України «Про державну службу», то суд зазначає, що спір стосується не перерахування пенсії з підстав збільшення заробітної плати працюючим державним службовцям, а фактичного донарахування тих сум, котрі були відповідачем протиправно не враховані при обчисленні пенсії позивачеві.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідно до яких, як уважає позивач, йому заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Водночас, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань прийнятим відповідачем рішенням, котре визнано судом протиправним, зокрема, доказів погіршення здоровя або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Щодо зазначеного у позовній заяві про зобовязання подати відповідача звіт про виконання судового рішення, то суд не вважає таке позовною вимогою. Крім того, суд зауважує, що зобовязувати субєкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обовязком.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16.10.2018 №6 «Про відмову у проведенні перерахунку пенсії».

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації згідно з довідкою від 01.02.2018 №60/13-10-05-00-22 про складові заробітної плати та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 07.03.2018, ураховуючи раніше виплачені суми пенсії.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.12.2018.

Суддя Лунь З.І.