Справа № 740/4943/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 740/4943/17 Суддя (судді) першої інстанції: Олійник В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач) про визнання протиправною відмову відповідача в призначенні позивачу пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.08.2017 року; зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.08.2017 року.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною відмову Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.07.2017 року; зобов`язано Ніжинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.01.2017 року. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що загальний стаж позивача складає лише 13 років 8 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому судом першої інстанції протиправно зазначено про необхідність включення спірних періодів до трудового стажу позивача з огляду на відсутність його підтвердження.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у позивача відповідного страхового стажу для призначення пенсії згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду необхідно змінити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка залишена без виконання на підставі заяви позивача від 04.08.2017 року.

12.10.2017 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії в порядку ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

19.10.2017 року відповідачем листом №4978/04-12 відмовлено позивачу у призначенні пенсії, мотивуючи тим, що страховий стаж позивача складає 11 років 3 місяці 10 днів, при необхідному страховому стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №3105/02/В-12 від 17.11.2017 загальний трудовий стаж позивача з урахуванням наданих документів складає 13 років 8 місяців 12 днів.

Позивач, вважаючи протиправною відмову позивача у призначенні пенсії відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що встановлені підстави для призначення позивачу пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.07.2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, в саме згідно трудової книжки та військового квитка безспірні періоди роботи позивача наступні: 25.12.1974 року - 29.10.1975 року; 12.11.1975 року - 30.11.1977 року; 25.01.1978 року - 01.06.1978 року; 26.06.1978 року - 26.07.1979 року; 24.08.1979 року - 10.12.1979 року; 12.12.1979 року - 21.04.1980 року; 20.05.1980 року - 10.05.1982 року; 28.11.1983 року - 27.11.1984 року; 11.12.1984 року -17.04.1985 року; 24.06.1988 року - 04.03.1989 року; 11.03.1989 року - 29.07.1990 року; 29.07.1990 року - 21.05.1991 року; 01.06.1991 року - 06.08.1991 року.

Щодо періоду роботи з 11.05.1982 року - 28.10.1982 року та 28.10.1982 року - 08.10.1983 року даний стаж підтверджено довідками від 01.11.1982 року про те що, позивач працював по договору в Нижньо-Бестяхській торговій базі «Холбос» на посаді працівника по будівельним роботам з 11.05.1982 року по 28.10.1982 року, та з 28.10.1982 року по 08.10.1983 року (а.с.14).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що в періодах роботи позивача з 20.06.1985 року - 25.12.1986 року наявні виправлення в даті звільнення, з 28.12.1986 року - 16.05.1988 року є виправлення в даті прийняття, натомість відповідно до номерів записів трудової книжки вбачається хронологія даних записів, тому відсутні підстави не включати даний період до загального страхового стажу позивача.

Крім того, посилання відповідача про те, що період з 17.05.1987 року по 22.06.1988 року не відповідає вимогам законодавства є необґрунтованим, оскільки працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Відповідно до ч.1 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Враховуючи вищевикладене, перевірка достовірності виданих документів покладається Законом на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії, при цьому відповідачем не наведено жодного обґрунтованого доводу щодо неможливості зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії.

Особливості написання окремих цифр не свідчать про порушення правил заповнення трудової книжки і у будь-якому разі не перешкоджають встановленню періоду страхового стажу.

На підтвердження спірних записів у трудовій книжці було надано архівну довідку № С-711-2 від 29.08.2017 року, з якої чітко вбачаються відповідні періоди роботи.

Твердження Пенсійного фонду про те, що на час відбування покарання діяли положення Виправно - трудового кодексу України, за якими виправні роботи не зараховувались до загального трудового стажу, є безпідставними, оскільки в даних спірних правовідносинах необхідно застосовувати положення Кримінально - виконавчого кодексу України, які діють на час звернення позивача до відповідача, тобто на час виникнення спірних правовідносин, а тому необхідно при розгляді заяви і прийнятті рішення керуватись ст.42 Кримінально-виконавчого кодексу України, а не положенням Виправно-трудового кодексу України, тому відмова в зарахуванні періоду з 01.03.1988 року по 01.03.1989 року внаслідок відбування позивачем покарання у виді виправних робіт є протиправною.

Крім того, період з 11.03.1989 року по 29.07.1990 року неправомірно не зарахований до страхового стажу, оскільки не надано належних доказів про те, що позивач, як член колгоспу, не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Також, судом першої інстанції вірно зазначено, що страховий стаж позивача за період з 31.01.2011 року по 12.11.2013 року складає 1 рік 11 місяців 14 днів, оскільки відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять відсутність у позивача достатнього страхового стажу для призначення йому пенсії у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», натомість наявні в матеріалах справи докази підтверджують спірні періоди страхового стажу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним, тому наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати визначенні судовими рішеннями періоди до страхового стажу позивача при призначенні пенсії за віком.

Разом із тим, що стосується вимоги позивача про зобов`язання Управління саме призначити пенсію за віком, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, прийняття рішення про призначення пенсії віднесено до компетенції Управління, а відтак у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, наявні підстави для захисту прав позивача шляхом визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також зобов`язання органу ПФУ здійснити повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії з винесенням відповідного рішення з врахуванням висновків суду, зазначених у даній постанові.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення по суті про задоволення позову, однак некоректно виклав резолютивну частину рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини таким чином:

«Зобов`язати Ніжинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та винести відповідне рішення з врахуванням висновків суду».

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Є.В Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев