Справа № 0440/5364/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Справа № 0440/5364/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
за участі секретаря судового засідання Максименко Е.М.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду у порядку підготовчого провадження.
В судовому засіданні 30.08.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 25.09.2018 року.
В обгрунтування позову зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки контролюючим органом не обгрунтовано, чому саме позивач як співвласник об'єкта нерухомого майна, який перебуває у нього та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності, визначений платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. У відповідності до норм Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи складські приміщення промислових підприємств. Позивач ззаначає, що обєкти нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська область, Межівський район, смт. Межова, вул. Заводська, 49, - складаються з будівлі виробничого комплексу, господарської будівлі, будівлі дизельної, гаражу, трансформаторної підстанції, а тому не є обєктом оподаткування.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи тим, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що за позивачем зареєстровано нежитловий будинок комплекс загальною площею 2185,1 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, Межівський район, смт. Межова, вул. Заводська, 49. Співвласники житлової нерухомості, яка перебуває у їх спільній сумісній власності, але не поділена в натурі, можуть повідомити контролюючий орган про визначеного за їх згодою платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звернувшись з письмовою заявою за місцем податкової адреси власника житлової нерухомості. Відповідач вважає, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обовязкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприєств. В межах спірних правовідносин наявна лише одна з обовязкових умов виробничі приміщення. Відтак, обєкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підпрриємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власність господарській діяльності.
Позивачем надано відповідь на відзив відповідача, в якій зазначено, що нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, Межівський район, смт. Межова, вул. Заводська, 49, - перебуває у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не поділене в натурі та щодо нього не укладено договорів про поділ спільного майна подружжя, а тому відповідач визначив платника без згоди осіб-власників та без встановлення такої особи судом. Обєкти нерухомого майна, по яким прийнято податкове повідомлення-рішення, не є обєктом оподаткування, оскільки відносяться до будівель промисловості, що вже було встановлено у постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 року.
Представники сторін в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за фізичною особою ОСОБА_1 зареєстровано наступний об'єкт нерухомого майна: комплекс загальною площею 2185,1 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 25004540, за адресою: Дніпропетровська обл., Межівський р-н., с. Межова, вул. Заводська, 49.
Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Підпунктами 266.1.1, 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Визначення платників податку в разі перебування обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо обєкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо обєкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо обєкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Судом встановлено, що комплекс, що розташований по вул. Заводській, 49 у смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області, належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується витягом Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Межівський комунсервіс» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.10.2008 року №20528713.
Враховуючи приписи пп. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, для визначення платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на обєкт житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, як це має місце в розглядуваному випадку, необхідна згода осіб-власників або встановлення такої особи судом.
Проте, контролюючим органом не перевірено, чи визначалось співвласниками нерухомого майна, яка особа буде платником цього податку, або чи є відповідне судове рішення.
Контролюючим органом не обґрунтовано, чому саме ОСОБА_1 як співвласник обєкта нерухомого майна, який перебуває у його та ОСОБА_2 спільній сумісній власності, визначений платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Об'єктом оподаткування відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу не є обєктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 року у справі №804/6355/17 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року у справі №804/6355/17 залишено без задоволення; постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року у справі №804/6355/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення змінено в частині обґрунтування висновків суду; в іншій частині постанову залишено без змін.
З постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 року у справі №804/6355/17 відомо, що за відомостями свідоцтва про право власності на нерухоме майно (комплекс), що розташоване у Дніпропетровській області, Межівський район, смт. Межова, вулиця Заводська, 49, загальна площа об'єктів нерухомого майна, які перебувають у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, складає 2185,1 кв. м. Обєкт нерухомості складається з будівлі виробничого комплексу літ. А - 662,2 кв. м.; господарської будівлі літ. Б - 1273,0 кв. м.; будівлі дизельної літ. В - 75,0 кв. м.; гаражу літ. Г - 59,1 кв.м.; господарської будівлі літ. Д 115,8 кв.м., трансформаторної підстанції літ. Ж.
Відповідно до п. «е» пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарські (присадибні) будівлі - це допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.
Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 р. № 507, визначено, що будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо за їх функціональним призначенням) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промисловості та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості», до якого відносяться підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
Відтак, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд в постанові від 23.04.2018 року у справі №804/6355/17 прийшов до висновку, що вказаний обєкт нерухомого майна, що перебуває у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки відноситься до будівель промисловості.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, питання правомірності віднесення нерухомого майна: комплекс загальною площею 2185,1 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Межівський р-н., с. Межова, вул. Заводська, 49, - до обєкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки, вже було досліджено судами у справі №804/6355/17 та визначено неправомірність дій контролюючого органу щодо нарахування сум податку.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення, надав суду відповідні докази щодо неправомірності прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровської області.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3