Справа № 201/7336/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року Справа № 201/7336/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призупинення виплати пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати.
В обґрунтування позову зазначено, що до серпня 2014 року ОСОБА_2 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м.Торез Донецької області. З серпня 2014 року позивача поставлено на облік до Головного управлянні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. У червні 2018 року позивач не отримав щомісячну пенсію. Діями, що полягають у невиплаті та неперерахуванні пенсії, відповідач грубо порушив охоронювані права позивача, тим самим позбавивши єдиного джерела для існування.
Ухвалою суду від 09.11.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
В судове засідання сторони по справі не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
28.11.2018 року від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.
Відповідно до п.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин та керуючись приписами ч.9 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказах. На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд,-
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2; РНОКПП НОМЕР_1) є пенсіонером за віком з 01.04.2006 року (пенсійне посвідчення №699845 серії АГ, видане Пенсійним фондом України від 11.05.2006р.) та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою за №7188 від 07.08.2014р. про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції Координаційного центру "Допомога Дніпра", довідкою про первинну реєстрацію особи переселенця та довідкою від 27.11.2017 року №682365 про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи.
В ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) та отримує пенсію за віком.
27.10.2017 року Центральним ОУПФУ в м.Дніпропетровську прийнято розпорядження про зняття пенсійної справи з виплати до з'ясування місця проживання пенсіонера з ознакою "9".
27.11.2017 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою про виплату пенсії (реєст.№ 748607/32) до відповідача, в якій просила поновити виплату пенсії.
Згідно протоколу №46 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Соборної у місті Дніпрі ради від 08.12.2017 року, вирішено призначити (відновити) зазначена соціальну виплату за підтвердженим фактичним місцем проживання заявника з урахуванням акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї відповідно до п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньої переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016р. №365 згідно заяви та відповідно до чинного законодавства.
24.09.2018 року ОСОБА_2 повторно звернулась до відповідача з заявою про виплату пенсії (реєстр.№1015),в якій просила поновити виплату пенсії.
Згідно протоколу №30 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Соборної у місті Дніпрі ради від жовтня 2018 року, вирішено призначити (відновити) зазначена соціальну виплату за підтвердженим фактичним місцем проживання заявника з урахуванням акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї відповідно до п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньої переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016р. №365 згідно заяви та відповідно до чинного законодавства.
Отже, спір між сторонами виник з підстав припинення нарахування та виплати з 01.06.2018 року пенсії за відсутності передбачених законами України підстав.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України та Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - ОСОБА_3 №1058-IV).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.
Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є ОСОБА_3 №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009);
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Проте, як вбачається із змісту відзиву відповідача, виплата пенсії позивачу була зупинена на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають кордон "Аркан", розпорядником якої є Адміністрація державної прикордонної служби України, була виявлена тривала відсутність позивача за місцем проживання.
ОСОБА_3 №1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією щодо тривалої відсутності за місцем проживання пенсіонера.
Таким чином, посилання представника відповідача у відзиві на позов на необхідність застосування до спірних правовідносин положень пункту 1 частини першої статті 10 та статті 20 Закону №1706-VII, постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «ОСОБА_1 питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 1706-VII Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.
Частиною другою статті 20 Закону №1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.
Проте наведені положення Закону № 1706-VII не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій.
При цьому, за змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Преамбулою Закону №1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
При цьому згідно з преамбулою Закону № 1706-VII цей ОСОБА_3 відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону № 1706-VII).
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Так, позивачем були надані суду достатні докази, на підтвердження безпідставного, всупереч чинному законодавству припинення виплати пенсії, як внутрішньо переміщеній особі з боку відповідача.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це завжди пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
В даному випадку права позивача порушені не бездіяльністю відповідача, а діями, що виражені у припинення пенсійних виплат.
До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.
З огляду на зазначене, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області яка полягає у не виплаті починаючи з червня 2018 року пенсії, задоволенню не підлягає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, щодо позивача прийнято розпорядження Центрального ОУПФУ в м.Дніпропетровську від 27.10.2017 року про зняття пенсійної справи з виплати до з'ясування місця проживання пенсіонера.
Дане розпорядження відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, враховуючи висновки суду у даній справі, а позовна вимога позивача задоволенню.
Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_2, суд зазначає наступне.
Оскільки виплату пенсії позивачу поновлено, то дана вимога позивача задоволенню не підлягає.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Враховуючи викладене, а також належність способу захисту порушеного права і необхідність його повного захисту, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_2 нараховану належну їй пенсію за минулий час, а саме з 01.06.2018 року по 31.10.2018 рік.
Враховуючи вище викладене, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним розпорядження Центрального ОУПФУ в м.Дніпропетровську від 27.10.2017 року про зняття пенсійної справи з виплати до з'ясування місця проживання пенсіонера.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, нараховану належну їй пенсію за минулий час, а саме з 01.06.2018 року по 31.10.2018 рік.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко