Справа № 810/3357/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 року м. Київ № 810/3357/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Касьяновій О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Левчук С.М.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 - фізичної особи - підприємця

до Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа - підприємець ОСОБА_3, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 14.07.2017 № про визначення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 84 610,02 грн. (основний платіж - 56406,69 грн., 28203,33 грн. - штрафна санкція);

- податкове повідомлення-рішення від 14.07.2017 № про визначення податкового зобов'язання за платежем - військовий збір, на загальну суму 644,14 грн. (основний платіж - 515,32 грн., 128,82 грн. - штрафна санкція);

- податкове повідомлення-рішення від 14.07.2017 № по податку на нерухоме майно за 2015 рік на суму 21358,84 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 14.07.2017 № по податку на нерухоме майно за 2016 рік на суму 24164,60 грн.;

- рішення від 31.08.2017 № - штрафна санкція по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 13597,71 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2017 № Ф- по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму - 71632,25 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.07.2017 № Ф- по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму - 71632,25 грн. (враховуючи зміст уточненої позовної заяви від 10.11.2017).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками Акта від 20.06.2017 № 406/36-10-13-09/ «Про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_6), за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 року. (які в подальшому відкореговані відповідачем), які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, податкової вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій і вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Позивач зазначив, що відповідачем зроблено хибні висновки в Акті перевірки, які зводяться до припущень посадових осіб податкового органу щодо включення до витратної частини 2014 - 2016 років, витрат не пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності.

Також, позивач зазначає, що ним до перевірки були надані всі первинні документи бухгалтерського обліку за перевіряємий період, на підставі яких були визначені суми витрат, що відображено в Акті перевірки, однак дані документи не були прийняті до уваги відповідачем.

За наведених обставин, позивач вважає, що ним при здійсненні підприємницької діяльності було дотримано всіх передбачених чинним податковим законодавством вимог та правомірно сформовано витрати.

Також, позивач зазначив, що він не погоджується з нарахованими сумами податку на нерухоме майно в загальній сумі в сумі - 45 523,44 грн., оскільки відповідно до статті 226 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фізична особа - підприємець не є платников вказаного податку.

Крім того, позивач вказав, що спірні рішення по податку на нерухоме майно прийняті відповідачем, в той час як мають прийматись районним відділом відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/3357/17 та призначено справу до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яким Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.п. 10 п. 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2017 суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 18.12.2017 представником відповідача надано суду відзив на адміністративний позов в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з обставин наведених в Акті перевірки та стверджував, що спірні рішення прийняті у відповідності до норм чинного законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 05.07.2018 прибув уповноважений представник позивача, який підтримав доводи викладені в адміністративному позові та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування заперечень посилався на обставини наведені у відзиві на позов від 23.01.2018 та в Акті «Про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 року» від 20.06.2017 № 406/36-10-13-09/.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_6), зареєстрований Києво - Святошинською РДА Київської області як фізична особа - підприємець 30.03.1995 запис № 2 001695 (свідоцтво про державну реєстрацію серії В01 № 469553).

Станом на час перевірки позивач, як платник податків перебував на обліку в Києво - Святошинській ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області.

У період з 23.05.2017 по 06.06.2017 співробітниками відповідача проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 року.

За результатом вказаної перевірки складено Акт перевірки від 20.06.2017 № 406/36-10-13-09/ (а.с. 23-27 Том I).

У висновках зазначеного Акта перевірки зафіксовано порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 норм діючого законодавства, а саме:

- п.п. 8, 9 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 року за № 1686/24218 та пп. «а» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, в частині неналежного ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність в частині невірного відображення суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7 та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльність (графи 6,7,8);

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження суми чистого доходу за 2014-2016 рр. на загальну суму 402856,51 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 73 522,65 грн. в т.ч. за 2014р. - 50 393,67 грн., 2015р. - 854,77 грн. та за 2016р. - 22 274,20 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності платником податків - фізичною особою ОСОБА_3 за період 01.01.2015 по 31.12.2016 на суму 96 980,45 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності та з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської діяльності на суму 1 454,69 грн. в т.ч. за 2015 рік - 85,47 грн. та за 2016 рік - 1 369,22 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 85 469,32 грн.;

- пп. 266.3.1 п. 266.3, пп. 266.5.1 п. 266.5, пп. 266.1 п. 266.6, пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України в частині неперерахування податку на нерухоме майно в сумі - 45 523,44 грн.

Як вбачається з Акта перевірки, відповідач вказані висновки обґрунтовує наступним.

Так, відповідач зазначає, що згідно наданих до перевірки документів та в ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_3 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014р. включено до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів придбаних у ТОВ «Профіпартс», ТОВ «КПП ЦЕНТР», ПП "ЛАН" Київська філія ПП "ЛАН", ТОВ "Шинна компанія", ТОВ «Атодистрибюшн Карго Партс» та інші в сумі 246 499,68 грн.

В обґрунтування такого висновку відповідач зазначив, що витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів не включається до складу витрат фізичної особи - підприємця.

Також відповідачем у Акті перевірки зазначено, що згідно путьових листів, товарно-транспортних накладних встановлено завищення валових витрат на суму 93731,83 грн. в т.ч. 2014 рік в сумі 59 376,38 грн., 2015 рік в сумі 5 698,50 грн., 2016 рік в сумі 28 656,95 грн., в частині включення до складу валових витрат паливно-мастильних матеріалів (дизельне паливо), які не використанні в господарській діяльності на момент формування податкової декларації про майновий стан і доходи, чим порушено вимоги п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідачем встановлено, що позивачем протягом липня 2016 року було придбано у ТОВ «Алмаз і К» пило матеріальні обрізки на загальну суму 62 625 грн., які згідно наданих до перевірки первинних документів не використані в господарській діяльності платника податків чим також порушено вимоги п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

З огляду на зазначене, відповідач дійшов висновку, що позивачем завищено витрати на загальну суму 402 856,51 грн. без ПДВ, в т.ч. за 2014 рік в сумі 305 876,06 грн. без ПДВ (декларація від 07.02.2015 № ), за 2015 рік в сумі 5 698,50 грн. без ПДВ (декларація від 09.02.2016 № ) та за 2016 рік в сумі 91 281,95 грн. без ПДВ (декларація від 07.02.2017 № ), тим самим занижено суму чистого оподатковуваного доходу на ті самі суми, що і завищено витрати у зазначені періоди, чим порушено п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Враховуючи висновки про заниження сум чистого оподатковуваного доходу у 2014-2015 роках, відповідач донарахував позивачу зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності, а саме: 50 393,67 грн. за 2014 рік; 854,77 грн. за 2015 рік; 22 274,21 грн. за 2016 рік.

На занижену суму чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 у розмірі 96 980,45 грн. без ПДВ (за 2015 рік в сумі 5 698,50 грн. без ПДВ та за 2016 рік в сумі 91 281,95 грн. без ПДВ) відповідачем донараховано ФОП ОСОБА_3 військовий збір від здійснення підприємницької діяльності на суму 1 454,69 грн. (85,47 грн. за 2015 рік та 1 369,22 грн. за 2016 рік).

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% та 22% встановлено, що ФОП ОСОБА_3 за перевіряємий період занижено ЄСВ на загальну суму 279 555,21 грн., за рахунок заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 на загальну суму 85 469,32 грн. (з урахуванням максимальної величини), чим порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 85 469,32 грн.

В ході проведення перевірки також встановлено, що ФОП ОСОБА_3 має у перевіряємому періоді об'єкти нерухомості, а саме: Свідоцтво на право власності на нерухоме майно АДРЕСА_1 рішення від 26.12.2011 № 106/5 адміністративний корпус А 423,2 кв.м, Склад В площею 414 кв.м., Склад Г площею 916,4 кв.м., які використовуються в господарській діяльності в частині здавання в оренду власного нерухомого майна, однак позивачем у період 2015 - 2016 роки не сплачувався податок на нерухоме майно у зв'язку з чим відповідачем нараховано ФОП ОСОБА_3 податок на нерухоме майно, а саме: за 2015 рік (432,2 кв.м. + 414 кв.м. + 916,4 кв.м.) х 12,18 = 21 358,84 грн. та за 2016 рік (432,2 кв.м. + 414 кв.м. + 916,4 кв.м.) х 13,78 = 24 523,44 грн. Разом 45 523,44 грн.

Не погодившись з висновками Акта перевірки, позивач подав до ГУ ДФС у Київській області заперечення на Акт перевірки (вих.№ 30/06-17 від 30.06.2017).

За результатами розгляду заперечень позивача, ГУ ДФС у Київській області дійшов висновку, що позивачем у запереченнях спростовано висновки Акта перевірки в частині пиломатеріалів на суму 62 625 грн. та викладено висновки Акта перевірки в наступній редакції:

- п.п. 8, 9 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 року за № 1686/24218 та пп. «а» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, в частині неналежного ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність в частині невірного відображення суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7 та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльність (графи 6,7,8);

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження суми чистого доходу за 2014-2016 рр. на загальну суму 340 231,51 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 56 406,69 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності платником податків - фізичною особою ОСОБА_3 за період 01.01.2015 по 31.12.2016 на суму 34 355,45 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності та з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської діяльності на суму 515,32 грн.;

- пп. 266.3.1 п. 266.3, пп. 266.5.1 п. 266.5, пп. 266.1 п. 266.6, пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України в частині неперерахування податку на нерухоме майно в сумі - 45 523,44 гри;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 71 632,25 грн.

На підставі висновків Акта перевірки (уточнених), відповідачем 14.07.2017 були прийняті податкові повідомлення - рішення:

- № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фіз. Осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування на загальну суму 84 610,02 грн. (за податковим зобов'язанням - 56406,69 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 28 203,33 грн.;

- № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на 644,14 грн. (за податковим зобов'язанням 515,32 грн. та за штрафними санкціями 128,82 грн.;

- № форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно за 2015 рік на суму 21 358,84 грн.;

- № форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно за 2016 рік на суму 24 164,60 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму - 71632,25 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 13597,71 грн.

Не погоджуючись з висновками Акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями - рішеннями, вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач подав скаргу до ДФС України (вих.№ 27/07-17 від 27.07.2017).

За результатами розгляду скарги позивача, ДФС України прийняла Рішення від 22.08.2017 № 10904/с/99-99-11-02-02-25, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.07.2017 № Ф- залишила без змін, а рішення про застосування штрафних санкцій від 14.07.2017 № скасувала та вказала вважати таким, що відкликане.

Також ДФС України вказала, щою ГУ ДФС у Київській області винесла та направила нове рішення, відповідно до чинного законодавства України.

Так, 31.08.2017 ГУ ДФС у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму - 71632,25 грн. та прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 13597,71 грн.

Рішенням від 22.09.2017 № 12497/0199-99-11-02-01-14 ДФС України залишила без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 14.07.2017, а скаргу позивача без задоволення.

Не погоджуючись з висновками Акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями - рішеннями, вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Основним законодавчим актом, який врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України встановлено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно із підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення;

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4 ПК України).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів і України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, відповідно до якого первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні» (далі по тексту - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обовязкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону № 996-ХIV).

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають; відображенню; в бухгалтерському обліку.

Частиною 1 статті 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 цього ж Закону).

З огляду на те, що відповідач зменшив розмір витрат позивача за 2014-2016 роки на підставі висновків Акта перевірки, судом досліджено дане питання і встановлено наступне.

Як вбачається з Акта перевірки та наданого позивачем Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань видами діяльності позивача є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів, та інше.

Так, у спірний період у власності позивача були наступні транспортні засоби:

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_7 від 04.02.2011;

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_8 від 04.02.2011;

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_9 від 03.06.2013;

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_10 від 28.01.2011;

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_11 від 28.01.2011;

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_12 від 19.03.2011;

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_13 від 03.05.2013;

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_14 від 03.05.2013;

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_15 від 03.05.2013;

- VOLVO - вантажний бортовий НОМЕР_16 від 03.05.2013;

- SCHMITZ - напівпричеп бортовий НОМЕР_17 від 04.02.2011;

- SCHMITZ - напівпричеп бортовий НОМЕР_18 від 04.02.2011;

- WIELTON - напівпричеп бортовий НОМЕР_19 від 30.04.2013;

- SCHMITZ - напівпричеп бортовий НОМЕР_20 від 28.01.2011;

- SCHMITZ - напівпричеп бортовий НОМЕР_21 від 28.01.2011;

- SCHMITZ - напівпричеп бортовий НОМЕР_22 від 19.03.2011;

- WIELTON - напівпричеп бортовий НОМЕР_23 від 30.04.2013;

- WIELTON - напівпричеп бортовий НОМЕР_24 від 30.04.2013;

- WIELTON - напівпричеп бортовий НОМЕР_25 від 30.04.2013;

- WIELTON - напівпричеп бортовий НОМЕР_26 від 30.04.2013;

Вказана обставина не заперечується відповідачем в Акті перевірки.

На підставі договорів оренди транспортних засобів від 01.09.2014 позивач (орендодавець) передав ТОВ «Алмаз і К» (орендав) в строкове платне користування транспортні засоби перелічені вище.

Відповідно до пункту 3 типових договорів оренди, об'єкт оренди передається в оренду строком на 1 рік.

Передача транспортних засобів оренду підтверджується наданими позивачем Актами прийому - передачі.

На підставі Актів прийому - передачі від 31.08.2015 до Договору оренди транспортних засобів від 01.09.2014 ТОВ «Алмаз і К» повернуло позивачу орендовані транспортні засоби.

Так, позивачем були надані пояснення, що він у період до пердасі транспортних засобів в оренду та після його повернення здійснював на власному підприємницьку діяльність, а саме надавав послуги транспортування.

Позивач пояснив, що перевезення вантажів здійснювались водіями, які працювали за трудовими договорами про, що не заперечує відповідач в Акті перевірки.

На підтвердження зазначеної обставини, позивач надав суду копії посвідчень про відрядження, подорожніх листів, контрольних листів до подорожніх листів, маршрутних листів.

Також позивачем надані пояснення, що для здійснення своеї підприємницької діяльності ним придбавались паливно - мастильні матеріали, що підтверджується доданими до позову копіями оборотно - сальдовими відомостями по рахунку № 631, Актами наданих послуг та звірки взаємних розрахунків, банківськими, рахунками - фактурами, платіжними дорученнями.

Крім того, позивачем зазначено, що його транспортний засіб під час використання у своїй господарській діяльності виходив з ладу і його потрібно було ремонтувати, у зв'язку з чим позивачем придбавалися у ТОВ «Профіпартс», ТОВ «КПП ЦЕНТР», ПП "ЛАН" Київська філія ПП "ЛАН", ТОВ "Шинна компанія", ТОВ «Атодистрибюшн Карго Партс» та інші відповідні запчастини.

На підтвердження зазначеної обставини, позивачем були надані суду копії видаткових накладних та Акти наданих послуг.

Позивач повідомив суд, що витрати які понесені ним під час здійснення підприємницької діяльності відображались у Книгах обліку доходів і витрат за відповідні періоди.

На пітвердження чого позивачем надано суду копії відповідних Книг обліку доходів і витрат (Том III).

Відповідач не надав суду жодних документів на спростування того факту, що позивачем були використані придбані паливно мастильні матеріали не у власній підприємницькій діяльності.

Також відповідачем не надано суду доказів того, що ФОП ОСОБА_3 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014р. включено до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів придбаних у ТОВ «Профіпартс», ТОВ «КПП ЦЕНТР», ПП "ЛАН" Київська філія ПП "ЛАН", ТОВ "Шинна компанія", ТОВ «Атодистрибюшн Карго Партс» та інші в сумі 246 499,68 грн.

В той же час, враховуючи основний вид діяльності позивача, надані позивачем суду пояснення та документи, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно на підставі підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України до складу витрат віднесено витрати по ремонту транспортних засобів та витрати на придбання паливно мастильних засобів у період 2014 - 2016 рік, у зв'язку з чим спірне податкове повідомлення рішення від 14.07.2018 № підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що висновки відповідача про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фіз. осіб, що спл. фіз. особами призвели до збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір та зобов'язання по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку з чим були прийняті спірне податкове повідомлення-рішеня № , вимога від 14.07.2017 № Ф-, вимога від 31.08.2017 № Ф- та рішення від 31.08.2017 № .

Враховуючи той факт, що судом визнано протиправним висновок відповідача про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фіз. осіб, що спл. фіз. особами, податкове повідомлення-рішеня № , вимога від 31.08.2017 № Ф- та рішення від 31.08.2017 № також є протиправними та підлягають скасуванню як похідні від податкового повідомлення рішення від 14.07.2017 № .

Позовна вимога позивача про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 14.07.2017 № Ф- задоволенню не підлягає, оскільки як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповіда, на її заміну податковим органом прийнято вимогу від 31.08.2017 № Ф-.

Стосовно позовної вимоги позивача про визнання протипраними та скасування податкових повідомлень - рішень від 14.07.2017 № , яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно за 2015 рік на суму 21 358,84 грн. та № , яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно за 2016 рік на суму 24 164,60 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Згідно із підпунктом 266.3.1 базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів 2 і 3 цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у власності ОСОБА_3 у перевіряємому періоді були об'єкти нерухомості, а саме: Свідоцтво на право власності на нерухоме майно АДРЕСА_1 рішення від 26.12.2011 № 106/5 адміністративний корпус А 423,2 кв.м, Склад В площею 414 кв.м., Склад Г площею 916,4 кв.м.

Представником позивача були надані пояснення, що частину вказаних приміщень позивач сдавав в оренду, а частину використувавав у власній господарській діяльності.

Також представник позивача зазначив, що раніше позивач не був платником вказаного податку і не має сплачувати його і за 2015 та 2016 роки.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельних ділянок: а) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності); б) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки; в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; г) гуртожитки; ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради; д) об'єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об'єкта на дитину; е) об'єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб'єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках; є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; з) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств.

Під час розгляду справи, позивачем не надано суду жодних доказів того, що приміщення які він використає в своїй господарській діяльності та які належать йому на праві приватної власності, як фізичній особі, відносяться до наведених у ПК України об'єктів нерухомого майна, які не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельних ділянок.

Під час перевірки позивача відповідачем було встановлено, що ОСОБА_3 не були сформовані та направлені податкові повідомлення рішення про сплату суми податку на нерухоме майно за 2015 - 2016 роки, у зв'язку з чим відповідачем було сформовано та надіслано ОСОБА_3 податкові повідомлення-рішення від 14.07.2017 № та № за вказані періоди.

Відповідач свої дії по нарахуванню позивачу як фізичній особі податку на нерухоме майно обґрунтував тим, що відповідно до пункту 2.7.4.1 плану документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням, якого покладено на контролюючі органи та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_3, затвердженого заступником начальника ГУ ДФС у Київський області, вказане питання повинно було досліджуватись під час перевірки (план перевірки додано до матеріалів справи).

Відповідно до норм чинного законодавства України на час проведення перевірки, контролюючим органом який має право приймати податкові повідомлення - рішення було ГУ ДФС у Київській області.

Враховуючи той факт, що позивачем не надано суду доказів протиправного нарахування йому як фізичній особі податку на нерухоме майно, суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 14.07.2017 № та №

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не в повній мірі надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності прийняття спірних рішень від 14.07.2017 № , № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.07.2017 № та рішення від 31.08.2017 №

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача часково є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1 704,24 грн, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14.07.2017 № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14.07.2017 № .

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 31.08.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

5. Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2017 № Ф- по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму - 71 632,25 грн.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_3 - фізичної особи - підприємця (ідентифікаційний код НОМЕР_6) судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволення позовних вимог у розмірі 1 704 (одна тисяча сімсот чотири) грн. 24 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 26 квітня 2018 р.