Справа № 540/2153/18
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2153/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, за участю третьої особи - Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (далі - відповідач), за участю третьої особи - Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради (далі-третя особа), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення позивачу пенсійних виплат у період з грудня 2016 року по липень 2017 року включно та скасувати рішення про їх припинення;

- зобов'язати відповідача виплатити заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з грудня 2016 року по липень 2017 року на рахунок, відкритий для отримання пенсії.

Ухвалою від 22.10.2018 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою від 05.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та звільнено позивача від сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. 05.03.2013 року позивачу призначена пенсія за віком. З 07.11.2014 року ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області. У період з 01.12.2016 року по 31.07.2017 року пенсійним органом виплата пенсії позивачу не здійснювалася. Позивач вважає незаконним припинення виплати пенсії. Також зазначає, що позбавлення її пенсійних виплат порушує права пенсіонера, гарантовані Конституцією України. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

23.11.2018 року відповідач надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого ГУ ПФУ в Херсонській області не погоджується з вимогами позивача, з огляду на наступне. ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області з 01.07.2014 року. На підставі розпорядження від 14.11.2014 року позивачу поновлено виплату пенсії за віком. 16.11.2016 року структурним підрозділом з питань соціального захисту населення проведена перевірка достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, за результатом якої встановлено, що ОСОБА_1 по зазначеній адресі не проживає, про що складено акт від 16.11.2016 року № 879-02. Відповідно до протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 20 від 21.11.2016 року ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01.12.2016 року. На підставі рішення УПСЗН відповідач прийняв розпорядження від 28.11.2016 року № 73011 про припинення виплати пенсії позивачу. У липні 2017 року виплату пенсії поновлено. Відповідач зазначає, що діяв в межах власних повноважень та звертає увагу суду на недопустимість втручання у власні дискреційні повноваження. Також відповідач наполягає на пропуску позивачем строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України. Просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа надала пояснення на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні адміністративного позову. Суду пояснила, що не здійснює нарахування та виплату пенсії, натомість надає адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 частинами 1 статті 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, суд розглядає адміністративну справу у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією її паспорта громадянина України серії ВА № 262646.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення від 05.03.2013 року № ААЖ0329393 ОСОБА_1 є пенсіонеркою з 2013 року.

07.11.2014 року ОСОБА_1 взято на облік як переміщену з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції. Місцем фактичного проживання зафіксовано: АДРЕСА_1.

З листопада 2014 року ОСОБА_1 взята на облік Головним управлянням Пенсійного Фонду України в Херсонській області.

За результатами обстеження матеріально-побутових умов сімї згідно з рішенням №579 (акт від 16.11.2016 року № 579-02) встановлено відсутність ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання. За залишеними викликами до УПСЗН Корабельної районної у м.Херсоні ради від 09.11.2016 року та від 11.11.2016 року ОСОБА_1 не зявилася.

21.11.2016 року комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийняте рішення, оформлене протоколом № 20, про відмову внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 у призначенні (відновленні) соціальної виплати з 01.12.2016 року.

28.11.2016 року розпорядженням управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні № 73011 на підставі рішення комісії від 21.11.2016 року № 20 припинено виплату пенсії "до зясування".

Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Херсонській області від 26.06.2018 року № 1904 з серпня 2017 року поновлено ОСОБА_1 пенсійні виплати.

Надаючи оцінку законності відмови у виплаті позивачу пенсії за період з 01.12.2016 року до 31.07.2017 року, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Європейська соціальна хартія (переглянута), 1996 року, згода на обов'язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01.02.2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватись" права та принципи, що закріплені у Хартії.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Таким чином, правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Отже, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Із матеріадів справи слідує, що припинення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.12.2016 року здійснено розпорядженням від 28.11.2016 року № 73011 до зясування інформації про відсутність за фактичним місцем проживання, зазначеної в протоколі комісії від 21.11.2016 року № 20.

Інших рішень пенсійного органу про припинення виплати пенсії, чи документів, які містять інформацію про підстави припинення виплати пенсії ОСОБА_1, відповідачем суду не надано.

Зважаючи на викладене, суд відмічає, що Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії до з'ясування інформації, встановленої УПСЗН.

Посилання відповідача на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщениим особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 є безпідставним, оскільки цей Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом, у зв'язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку Законом №1058-IV.

Суд зауважує, що при застосуванні норм права, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу або положення відповідного міжнародного договору України (ч. 3 ст. 7 КАС України).

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (див. цитату у п. 25 цього рішення).

У цих рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Водночас, як встановлено судом, прийняте управлінням Пенсійного фонду України в м. Херсоні розпорядження від 28.11.2016 року про припинення ОСОБА_1 з 01.12.2016 року виплати пенсії, не містить зазначення підстав для припинення виплати позивачу пенсії.

Однак, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Варто відмітити, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Таким чином, суд вважає, що припинення виплати позивачу пенсії з 01.12.2016 року є протиправним, оскільки вказана відповідачем підстава припинення, така як "з'ясування інформації", викладеної у рішенні комісії від УПСЗН, щодо відсутності за фактичним місцем проживання, не передбачена ст. 49 Закону № 1058-IV, а посилання на підзаконні нормативні акти є безпідставним, оскільки регулювання вказаного питання можливе виключно нормами спеціального закону.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 805/402/18.

Щодо доводів відповідача про звернення позивача до суду поза межами строку, встановленого КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України за загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже дана норма КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються також іншими законами України.

Натомість, спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон № 1058-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Таким чином, позивач не пропустила строк звернення до суду.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності припинення виплати пенсії позивачу.

Суд не погоджується з позицією відповідача про те, що зобов'язання його вчинити певні дії є втручанням у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, оскільки відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Отже, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Дана правова позиція викладена у пункті 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі".

Беручи до уваги ту обставину, що у розпорядженні від 28.11.2016 року № 73011 року відповідач не навів передбачених ст. 49 Закону № 1058-IV підстав для припинення виплати ОСОБА_1 пенсії, суд вважає, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відсутнє право адміністративного розсуду, відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення про припинення пенсійних виплат та зобов'язання відповідача виплатити позивачу заборгованість по пенсії за період з 01.12.2016 року по 31.07.2017 року.

З огляду на наведене вище, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії, оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення відповідача від 28.11.2016 року № 73011.

За таких обставин суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1

За приписами ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 382 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 28.11.2016 року № 73011 про припинення виплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_2) з 01.12.2016 року пенсійних виплат.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_2) пенсію за віком за період з 01.12.2016 року по 31.07.2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_2) у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_2) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 469 (чотириста шістдесят дев'ять) грн. 88 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон вул. 28 Армії, 6).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 10.2.4