Справа № 142/1131/18
Суддя: Щерба Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Справа № 142/1131/18

Провадження№ 2-а/142/19/18

05 грудня 2018 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді Щерби Н. Л.,

з участюсекретаря ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Піщанка Вінницької області

адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до поліцейського СРПП Кодимського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3, третя особа : Кодимське ВП ГУНП в Одеській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 925407 від 08 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом до відповідача поліцейського СРПП Кодимського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3, третя особа : Кодимське ВП ГУНП в Одеській області, в якому просить суд скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 925407 від 08 листопада 2018 року, а справу про про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно нього закрити.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що 08 листопада 2018 року, приблизно о 00.50 годин, він дійсно керував транспортним засобом Сканія, державний номерний знак АВ 960 ВО та заїхавши в населений пункт м. Кодима побачив дорожній зик «Рух ватажному авто заборонено», проте вважає, що він встановлений з порушенням ДСТУ, а саме встановлений в неналежному місці, не світо відбивний, а просто наманюваний фарбою. А тому, він був змушений здійснити рух в зоні дії цього знаку, оскільки на даній ділянці дороги розвернутися або зробити інший маневр він неміг. Проїхавши приблизно 500 метрів, його автомобіль було зупинено працівниками патрульної поліції, з тих підстав, що він порушив вимоги дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» та дійснив подальший рух, тим самим порушив п.33 ПДР України, за що ч. 1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, у зв'язку із чим відносно нього було складено постанову та накладено штраф розмірі 255 грившь.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальнсоті за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконним, необгрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 925407 від 08 листопада 2018 року, підлягає скасуванню з наступних підстав. Зокрема, інспектор поліції всупереч вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року, не роз'яснив йому його права та обов'язки. передбачені в ст. 63 Конституції України, ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП, відмовив у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідінстю скористатися юридичною допомогою. Крім того, позивач вказує, що працівник патрульної поліції не мав права притягнути його до адміністративної відповідальсності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи, оскільки поліцейським не зібрано та не додано до постанови жодного доказу щодо фіксації правопорушення, як то показання свідків, показань технічних приладів чи інших доказів. Також позивача зазначає, що в разі заперечень особи, справа не може бути розглянута без певного часового інтервалу, достатнього для підготовки особи до захисту, тобто не може бути розглянута безпосередньо на місці правопорушення, про що зазначено в рішенні Коституційного Суду України від 26 травня 2015 року в справі № 1-11/2015 та викладена в позиції Вищого адміністративного суду України у справі № 379/758/15-а. Позивач зазаначає, що відповідно до п. 10.1.1 ДСТУ 4100-2014 "Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування" дорожні знаки повинні розташовуватися так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, та к і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх навмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо) та повинні бути видимими на відстані не менш як 100 метрів за напрямком руху та розміщенні не вище 6 метрів на рівнем проїжджої частини. Проте в даному випадку дорожній знак вказаним вимогам не відповідав, а тому він вимушений був в'їхати в зону його дії для здійснення розвороту, а тому умислу на порушення вимог ПДР не мав. Проте його пояснення та зауваження про те, що умислу на вчинення порушення він не мав, вчинене ним правопорушення не є тяжким і не призвело до негативних наслідків, в зв'язку з чим він просив його звільнити від відповідальності та обмежитися усним зауваженням, до уваги працівником поліції взяті не були. А тому позивач звертає увагу, що поліцейський розглянув справу та притягнув його до відповідальсностіза відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, за відсутності доказів його вини, з порушенням його прав, упереджено, оскільки до уваги не були взяті його пояснення, обставини справи не були досліджені в сукупності, а тому оскаржувана постанова підлагає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки за відсутності у відповідача офіційної електронної адреси, текст повістки про виклик до суду був направлений йому за відомим суду номером телефону, що підтверджується телефонограмою, що міститься в матеріалах справи, а тому вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. Відзиву на позовну заяву чи клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляду справи у його відсутності від відповідача на адресу суду не надходило.

Третя особа - Кодимське ВП ГУНП в Одеській області свого уповноваженого представника до суду не направило, будь-яких пояснень чи клопотань на адресу суду не надало.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положекнь ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В частині 4 вказаної статті зазначено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідач, покладений на нього обовязок щодо доказування суду правомірності своїх дій, не виконав та не спростував доводи позивача.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 925407 від 08 листопада 2018 року, винесеної поліцейським СРПП Кодимського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3позивач ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень за те, що 30 листопада 2011 року, о 00 години 50 хвилин, в м. Кодима по вул. Визволителів України, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Scania R 420, не виконав вимогу дорожнього знаку "Рух вантажних автомобілів заборонено", чим порушив п. 8.4 в ПДР .

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, п. 8.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, серед яких заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

В розділі 33 ПДР зазначено що заборонний дорожній знак 3.3 "Рух вантажних автомобілів заборонено" забороняє рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З оскаржуваної постанови вбачається, за вказаних в ній обставин в діях ОСОБА_2 вбачається порушення п.п. 3.3. Розділу 33 ПДР, а не п. 8.4 в ПДР, який лише встановлює поділ дорожніх знаків на групи, в тому числі заборонні.

При цьому в Правилах дорожнього руху передбачено, що зона дії знаку 3.3 встановлюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтями 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція може застосовувати як превентивний захід застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису для забезпечення публічної безпеки і порядку з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Суд виходить з того, що при вирішенні даного спору врахуванню підлягають приписи Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з тим, будь-яких інших доказів щодо того, що позивач порушив вимоги дорожнього знаку 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено», зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису, тощо відповідачем не надано. Про їх відсутність також свідчить заповненна в оскаржуваній постанові графа "До постанови додаються", де вказано лише про пояснення, проте не зазначено чиї.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача як на підставу скасування оскаржуваної постанови порушення поліцейським процедури під час її винесенні, відсутність протоколу на винесення постанови на місці вчинення правпорушення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі, передбачені частиною першою, другою та третьою статті 122 КУпАП.

Згідно ч.3 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Стаття 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема частиною другою визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі №25-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, в тексті даного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, положеннями ч.5 даної статті передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно з п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З огляду на викладене, суд зауважує, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Тому складання постанови на місці вчинення правопорушення відповідає положенням ст. 283 КУпАП, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеній в постанові від 30 травня 2018 року в справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Зважаючи на той факт, що відповідачем при винесені постанови не дотримано вимог КУпАП щодо встановлення обставини, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не надано суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив п. 3.3. Розділу 33 Правил дорожнього руху, та, відповідно, в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами ч. 1 ст. 122 КУпАП України, що є його обов'язком відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, враховуючи, що судом встановлено відсутність умислу у позивача на порушення Правил дорожнього руху, що виключає в його діях об'єктивну сторону правопорушення та відповідно наявність складу адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 925407 від 08 листопада 2018 року, винесена поліцейським СРПП Кодимського ВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_3, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, винесена без додержання законності, а відтак підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин, які свідчать про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 247, 251, 283,286 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до поліцейського СРПП Кодимського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3, третя особа : Кодимське ВП ГУНП в Одеській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 925407 від 08 листопада 2018 рокузадовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 925407 від 08 листопада 2018 року, винесена поліцейським СРПП Кодимського ВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_3, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити на підсьтаві п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: