Справа № 200/11620/18-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 р. Справа№200/11620/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради

про визнання протиправною відмову в призначенні допомоги, зобовязання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання протиправної відмови у призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобовязання призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що 20.11.2015 року в нього в місті Донецьк народилася дитина - ОСОБА_2.

Позивач разом з сином знаходився на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької області згідно довідки ВПО від 13.01.2016 року.

ОСОБА_1 13.01.2016 року звернувся до відповідача з документами для призначення допомоги при народженні дитини, надавши всі необхідні документи. Допомога була призначена на період з 01.12.2015 року по 30.11.2018 року.

Відповідно до акту перевірки місця проживання від 15.09.2016 року встановлено зі слів власника помешкання за адресою: м. Костянтинівка, вул. Безнощенка, 12-9, відсутність позивача за вказаною адресою. З зазначених причин довідку позивача від 13.01.2016 року про взяття на облік ВПО було скасовано 28.09.2016 року.

З зазначених підстав допомогу при народженні дитини було припинено з 01.10.2016 року відповідно до рішення комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 27 від 27.09.2016 року.

Позивач через адвоката звернувся до відповідача з адвокатським запитом. Відповідач листом від 21.09.2018 року повідомив про відсутність позивача за адресою, зазначеною у довідці ВПО, у звязку з чим йому припинено виплату допомоги при народженні дитини з 01.10.2016 року.

З зазначених підстав вважає дії відповідача про припинення здійснення соціальних виплат протиправними та такими, що порушують його конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання на 27 листопада 2018 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, просив слухати справу без його участі про що зазначив у відповідній заяві (а.с. 22).

Відповідачем надано письмовий відзив від 23.11.2018 року (а.с. 27-28). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач 13.01.2016 року звернувся до управління з приводу призначення допомоги при народженні дитини на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», яка була призначена йому на період з 01.12.2015 року по 30.11.2018 року.

Проте, допомогу було припинено у звязку з не підтвердженням фактичного місця проживання з 01.10.2016 року згідно рішення комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 27 від 27.09.2016 року.

Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення (відновлення) виплат здійснюється за рішенням комісії після складання акту обстеження матеріально-побутових умов заявника.

Така перевірка відносно позивача була проведена 15.09.2016 року та місце його проживання не підтверджено відповідним актом перевірки.

З зазначених причин довідку ВПО було скасовано 28.09.2016 року.

Наголошує, що дії управління не суперечать чинному законодавству, тому просив відмовити в позові ОСОБА_1

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії ВК № 049896 (а.с. 11-13). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, квартал 28-33АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 699776 у позивача 20.11.2015 року в місті Донецьку народився син ОСОБА_2 (а.с. 7).

Згідно довідки від 13.01.2016 року № НОМЕР_1 позивача та його сина взято на облік як внутрішньо переміщених осіб у м. Костянтинівці Донецької області (а.с. 9).

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 13.01.2016 року позивач звернувся до УСЗН Костянтинівської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні дитини, яку йому було призначено з 01.12.2016 року по 30.11.2018 року.

Актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 15.09.2016 року місце проживання позивача з дитиною за адресою: м. Костянтинівка, вул. Безнощенко, 12-9 не підтверджено (а.с. 29-30).

З зазначених причин довідку ВПО позивача від 13.01.2016 року було скасовано.

Рішенням комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 27 від 27.09.2016р. позивачу було припинено виплату допомоги при народженні дитини з 01.10.2016 року (а.с. 31-32).

Відтак, відповідач вважає, що позивач, проживаючи на окупованій території не має прав на соціальні виплати при народженні дитини.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо припинення виплат допомоги при народженні дитини, суд виходить з наступного.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади), зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частини сьомої та дев'ятої статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Так, відповідно пункту 13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 08 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, з заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини позивач вперше звернувся до УСЗН без пропуску встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів. Протягом грудня 2015 року вересня 2016 року виплата допомоги проведена управлінням. З жовтня 2016 року виплати припинені з підстав скасування довідки ВПО, що підтверджено належними письмовими доказами.

При цьому, в позові не зазначено, з якої дати слід зобовязати відповідача призначити і здійснити виплати допомоги при народженні дитини.

Суд наголошує, що позивач і його дитина є громадянами України, тобто, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, у зв'язку з скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, позивачем заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог про визнання протиправної відмови у призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стосовно зобовязання відповідача призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.10.2016 року по 30.11.2018 року суд зазначає наступне.

Вказана вище вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе дискреційні права субєкту владних повноважень. Суд може вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта публічного права, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Призначення допомоги є дискреційним повноваженням відповідача, тому суд може лише зобов'язати управління повторно розглянути заяву позивача про призначення допомоги при народженні дитини від 13.01.2016 року, вказавши на виявлені порушення, допущені при відмові у призначенні допомоги.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України У виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: 86391, Донецька область, м. Жданівка, квартал 28-33АДРЕСА_1; місце фактичного проживання/перебування згідно довідки від 13.01.2016р. № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: 85113, АДРЕСА_2; адреса для листування зазначена у позовній заяві: 04112, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) до управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, буд. 14, ) про визнання протиправною відмову в призначенні допомоги, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2016 року про призначення державної допомоги при народженні дитини з урахуванням правової позиції суду, викладеної в даному рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати з судового збору у розмірі 634 (шістсот тридцять чотири) гривні 32 копійки.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30 листопада 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Голубова Л.Б.