Справа № 524/6869/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 524/6869/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Спаскіна О.А. , Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою поліцейського роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Царенка Івана Васильовича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.11.2018р. по справі № 524/6869/18

за позовом ОСОБА_2

до поліцейського роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Царенка Івана Васильовича

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом до поліцейського роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Царенка Івана Васильовича (далі по тексту - відповідач, інспектор патрульної поліції) в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову відповідача серії ВР № 175383 від 28.07.2018 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, визнавши дії відповідача протиправними.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 листопада 2018 року адміністартивний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову поліцейського роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Царенка Івана Васильовича від 28 липня 2018 року, серії ВР № 175383, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.11.2018 та прийняти постанову у справі, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що притягаючи позивача до відповідності визначеної ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідач діяв в порядку та в межах повноважень визначених Законом та Конституцією України. Відповідач зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності доказів, які підтверджують факт правопорушення. Стверджує, що порушення позивачем вимог п. 8.4 «в» ПДР України підтверджується долученою до матеріалів справи ТТН № 96/2018 від 26.07.2018 з якої вбачається, що транспортний засіб позивача був завантажений с. Копилів (Київська область), пункт розвантаження м. Полтава-Кременчук. На час виявлення адміністративного правопорушення вантаж не доставлений, про що свідчить відсутність підписів посадових осіб, які здали та прийняли вантаж.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем до суду апеляційної інстанції не подано.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що постановою відповідача - поліцейського роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Царенка Івана Васильовича від 28 липня 2018 року, серії ВР № 175383, позивача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що він, як зазначено у постанові, цього дня, близько 14 год. 55 хв., керуючи транспортним засобом DAF CF 85.340, р.н. НОМЕР_1, у м. Кременчуці по вул. Небесної Сотні (Крюківський міст) порушив вимоги дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т, заборонено» чим порушив п. 8.4 «в» ПДР України.

Копію постанови направлено позивачеві засобами рекомендованого поштового зв'язку, яку позивач отримав 13 серпня 2018 року.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем без дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передувала б ухваленню постанови, тобто не у відповідності до вимог ст. ст. 247, 251, 279, 283 КУпАП та п.п. 9, 10 розділу ІІІ згаданої Інструкції. Зокрема, розгляд справи про адміністративне правопорушення було проведено без встановлення належних і допустимих доказів про вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку, в основу суті проступку, яка була зазначена у постанові, були покладені лише певні висновки самого відповідача без зазначення відповідних доказів.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У п. 1.9. ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 8.1 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 п. «в» ПДР встановлено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Дорожнім знаком 3.15 розділу 3.3 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує…тон, заборонено». Забороняється рух транспортних засобів, у тому числі їх составів, загальна фактична маса яких перевищує зазначену на знакові.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст. 33 КУпАП).

Відповідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поліцейський в своїй діяльності зобов'язаний керуватися як вказаними законодавчими актами, так і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за № 1395.

Згідно з пунктом 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суть правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, полягає в порушені вимог дорожнього знаку 3.15 ПДР України який забороняє рух транспортного засобу, маса якого перевищує 13 т.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції та в своїй апеляційній скарзі стверджує, що факт скоєння правопорушення ним було встановлено за наслідками перевірки документів водія, а саме: реєстраційного документу на транспортний засіб DAF CF 85.340, згідно якого повна маса транспортного засобу становить 9180 кг, а також ТТН № 96/2018 від 26.07.2018 в якій зазначено масу перевезеного вантажу 9000 кг. Відповідач, з посиланням на ТТН вказує, що транспортний засіб позивача був завантажений с. Копилів (Київська область), пункт розвантаження- м. Полтава-Кременчук, на час виявлення адміністративного правопорушення вантаж не доставлений, про що свідчить відсутність підписів посадових осіб, які прийняли вантаж.

Позивач зазначені обставини заперечував та у позовній заяві вказував, що Крюківський міст він не проїжджав, та на час його зупинки транспортний засіб вагою 9180 кг не був завантажений.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач здійснив рух на дорожній знак 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т, заборонено», також матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що маса транспортного засобу позивача перевищувала 13 т.

Зокрема, відповідачем не доведено ані встановлення дорожнього знаку "Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т., заборонено" по вул. Небесної Сотні у м. Кремечуці (Крюківський міст), ані того, що 28.07.2018 року близько 14:55 год. вага автомобіля DAF CF 85, яким керував позивач, перевищила 13 тон.

Слід відмітити, що габаритно-ваговий контроль щодо зазначеного вище транспортного засобу не проводився. Посилання відповідача на товарно-транспортну накладну від 26.07.2018, колегія суддів не приймає в якості належного доказу того, що на час зупинки 28.07.2018 позивач здійснював перевезення товару саме за вказаною ТТН.

Колегія суддів звертає увагу на те, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів правопорушення надано не було.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року, постановленою в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 306 КАС України, було витребувано у відповідача відеозапис правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, по якому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 175383 відносно ОСОБА_2 та обставин розгляду справи про адміністративне правопорушення (інформація з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського). Крім того, докази на підтвердження правомірності своїх дій було зобов'язано відповідача подати до суду ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.08.2018.

Однак, відповідачем під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій не надано до суду жодних доказів (аудіо- чи відео фіксації), які б підтверджували факт здійснення позивачем адміністративного правопорушення.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази, які б безспірно підтверджували вищезазначені обставини, тобто, посвідчували об'єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Отже, виходячи з зазначених обставин справи, в даному випадку відсутня належна доказова база, яка б підтверджувала факт порушення позивачем правил дорожнього руху.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що за відсутності фото-відео-фіксації, сама по собі спірна постанова про адміністративне правопорушення повністю не відображає опису обставин, встановлених при розгляді справи та не підтверджує факту вчинення позивачем правопорушення, а лише тільки вказує на нього.

Як стверджує позивач, він жодних правил дорожнього руху не порушував. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, в розумінні приписів ст. ст. 73-74 КАС України, щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху, що свідчить про необґрунтованість та протиправність прийнятого відповідачем рішення - постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та її скасування.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. ч.4 ст.241, 243, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Царенка Івана Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.11.2018 по справі № 524/6869/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін Т.С. Перцова