Справа № 540/2273/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2273/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області, Головне управління), у якому просить: визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з 01 червня 2018 року; зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату призначеної позивачу пенсії з 01 червня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здобув право на отримання державної пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, яке видане Пенсійним фондом України. Раніше він був зареєстрований та постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, де перебував на обліку у місцевому органі ПФУ та отримував пенсію. У звязку з проведенням АТО та з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. У звязку із цими обставинами позивач у листопаді 2014 року звернувся до УПФУ в Цюрупинському районі Херсонської області (в подальшому - Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області) із заявою про взяття на облік та нарахування пенсії. Із цього часу позивачу виплачувалось пенсійне забезпечення, але починаючи з червня 2018 року без правових підстав відповідач припинив виплату пенсії. Посилаючись на норми Конституції України, пенсійного законодавства, позивач вважає, що припинення виплати йому пенсії є незаконним та порушує його права. Із вказаних підстав просить суд повністю задовольнити позов.

Ухвалою від 07 листопада 2018 року провадження у справі відкрито, згідно приписів ст. 263 КАС України, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

27 листопада 2018 року до суду подано відзив на позовну заяву (надійшов до канцелярії суду 28 листопада 2018 року).

Відповідач не погоджується із позицією, викладеною у позові, з огляду на наступні обставини. Так, на підставі рішення Комісії по розгляду скарг та звернень громадян з питань державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям та житлової субсидії Олешківської районної державної адміністрації від 16 серпня 2018 року № 9 гр. ОСОБА_1 було поновлено виплату пенсії з 01 липня 2017 року. Відповідач вказує на те, що в його діях відсутні ознаки протиправності, оскільки Головне управління не має правових підстав для виплати поновленої пенсії позивачу на виконання п. 15 Порядку, затвердженого постановою Кабміну від 08 червня 2016 року № 365. Відповідач може нарахувати і виплатити пенсію позивачу виключно на підставі відповідного порядку Кабміну, проте на даний час такого порядку урядом не затверджено. Крім того, відповідач наголошує на тому, що виплату пенсії позивачу зупинено не з 01 червня 2018 року, як у позові зазначає позивач, а з 01 липня 2018 року. При цьому, позивачу виплачено пенсію за жовтень та листопад 2018 року 05 жовтня та 05 листопада 2018 року відповідно.

Спірні правовідносини стосуються виплати позивачу пенсії як внутрішньо переміщеній особі за минулий час.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2, виданий Пудьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 04.01.2005р. є отримувачем пенсії за віком.

У квітні 2014 році на території постійного місця проживання позивача - м. Донецьк, розпочалася антитерористична операція, яка продовжується по сьогодні (Наказ Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення»).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (м. Донецьк, Донецької області) до Херсонська обл., м. Олешки, 75100, вул. Куйбишева, 27, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24 березня 2017 року № НОМЕР_3.

В подальшому позивачу зупинено виплату пенсії з 01 липня 2018 року до зясування фактичного місця проживання гр. ОСОБА_1 та чинності дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням Комісії по розгляду скарг та звернень громадян з питань державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям та житлової субсидії Олешківської районної державної адміністрації від 16 серпня 2018 року № 9 позивачу поновлено виплату пенсії з 01 липня 2018 року.

13 вересня 2018 року позивач звернувся до Головного управління із заявою, якою запитував інформацію щодо підстав зупинення позивачу виплати пенсії.

Листом відповіддю від 09 жовтня 2018 року за вих. № 584/Н-99-1 Головне управління повідомило про те, що позивачу зупинялася виплата пенсії з 01 липня 2018 року, проте рішенням відповідної Комісії від 16 серпня 2018 року № 9 виплату пенсії відновлено з дати зупинення. За червень та жовтень 2018 року пенсійні кошти гр. ОСОБА_1 нараховано 05 жовтня 2018 року за встановленим графіком через банківську установу Державний ощадний банк України. Пенсійні кошти за липень вересень будуть виплачені в порядку, визначеному Кабміном.

Станом на 06 грудня 2018 року заборгованість з пенсійних виплат позивачу за липень вересень 2018 року відповідачем не погашена.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління щодо не виплати йому заборгованості з пенсійного забезпечення за відповідний період, звернуся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 4 Закону № 1706 визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Так, ст. 7 Закону № 1706 визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Довідкою від 24 березня 2017 року № НОМЕР_3 підтверджується, що позивач був взятий на облік Управлінням соціального захисту населення Олешківської РДА та має статус внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (ст. 4 Закон № 1058).

Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Отже, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Жодних з перелічених у вказаній вище статті обставин та інших обставин наявність яких давала б право позбавити позивача його конституційного права на пенсійне забезпечення, судом під час розгляду справи не встановлено.

Тому, не виплачуючи позивачу пенсію, відповідач порушив вимоги ч. 1 ст. 49 Закону № 1058, оскільки з липня по вересень 2018 року виплату пенсії припинено без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав, чим порушив право позивача на отримання пенсії.

Відповідно статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем безпідставно не виплачувалась пенсія за вказаний період, чим порушено гарантоване Конституцією України право позивача на пенсійне забезпечення.

На думку, суду, необґрунтованими є доводи відповідача стосовно того, що виплата заборгованості пенсії позивачу може бути здійснена лише на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI має вищу юридичну силу аніж положення Постанови КМ України від 8 червня 2016 року № 365, а тому застосуванню судом підлягають норми Закону № 1058.

В той же час, суд не погоджується із твердженням позивача про те, що виплату пенсії йому зупинено з 01 червня 2018 року, оскільки згідно матеріалів справи таке зупинення відбулось з 01 липня 2018 року, що підтверджується копією витягу з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 Відтак, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо виплати позивачу заборгованості з пенсійного забезпечення з 01 червня 2018 року та вважає, що пенсія за минулий час позивачу має виплачуватись саме з 01 липня 2018 року.

Крім того, з копій матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що позивачу виплачено пенсію за жовтень та листопад 2018 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушені права позивача на належне пенсійне забезпечення підлягають поновленню, шляхом визнання неправомірною бездіяльності Головного управління щодо не виплати позивачу пенсії з 01 липня 2018 року, з подальшим зобовязанням субєкта владних повноважень усунути встановлені порушення прав пенсіонера, шляхом зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за липень, серпень, вересень 2018 року.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує норму прямої дії, а саме ст. 46 Конституції України, якою гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Позивач є громадянином України, який у законний спосіб набув право на пенсійні виплати за віком на території України.

Відтак, позбавлення його права на такі виплати із незалежних від його волі обставин (проведення антитерористичної операції на території його проживання) є порушенням його прав.

Суд вважає необхідним застосувати до даних спірних правовідносин практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року №3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. Натомість, позивач довів протиправність бездіяльності відповідача в частині не виплати йому пенсії з липня по вересень 2018 року.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що має бути задоволеним частково.

Судові витрати відшкодовуються відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) щодо невиплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4, 75100, Херсонська обл., м. Олешки, вул. Куйбишева, 27) пенсії з 01 липня 2018 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) здійснити нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4, 75100, Херсонська обл., м. Олешки, вул. Куйбишева, 27) пенсії за липень, серпень, вересень 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4, 75100, Херсонська обл., м. Олешки, вул. Куйбишева, 27) судовий збір в розмірі 352,40 грн. (триста пятдесят дві гривні, сорок копійок), шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 10.2.4