Справа № 821/53/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/53/18

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Семенюк Г.В.

- Шляхтицький О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року прийнятого у відкритому судовому засіданні о 15:14 за правилами спрощеного позовного провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Південна судоремонтна компанія» до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 27 грудня 2017 року

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2018 року Приватне підприємство «Південна судоремонтна компанія» (далі - ПП «Південна судоремонтна компанія», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 27 грудня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит.

Зокрема, позивач наголошує на реальності господарських операцій із його контрагентами, що засвідчується наявними у товариства належним чином складеними первинними документами, які були надані податковому органу під час перевірки. Крім того, позивач зазначив, що придбана у контрагентів продукція була використана у власній господарській діяльності, а саме для проведення ремонтних робіт на суднах замовників. Натомість, висновки контролюючого органу про відсутність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту ґрунтуються лише на суб'єктивних припущеннях. Таким чином, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

При цьому, відповідач позов не визнав, надав до суду відзиви, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року адміністративний позов ПП «Південна судоремонтна компанія» задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Окрім того, скаржник вказав, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з його контрагентами вчинено виключно з мотивів мінімізації податкових зобов'язань. Наголошував на тому, що документами, наданими до перевірки, не підтверджується факт отримання придбаних у контрагентів товарів (робіт, послуг), оскільки вони складені всупереч вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справу розглянуто відповідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

У період з 01 грудня 2017 року по 07 грудня 2017 року заступником начальника відділу перевірок з окремих питань управління аудиту Головного управління ДФС у Херсонській області Вчерашнюк І.В. згідно ст. 20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП «Південна судоремонтна компанія» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками ТОВ «Ідеал-Нафта» за лютий 2017 року, ТОВ «Ліквід Плюс» за березень 2017 року, подальшого використання, реалізації придбаних у контрагентів-постачальників товарно-матеріальних цінностей, відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 14 грудня 2017 року №285/21-22-14-06/40055123 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ПП «Південна судоремонтна компанія» вимог п.44.1 ст.44, п.198.1-198.3 ст.198 ПК України, за період лютий-березень 2017 року завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 84 735 грн., в тому числі за лютий 2017 на суму ПДВ - 50 345 грн., за березень 2017 на суму ПДВ - 34 390 грн., що призвело до завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) на загальну суму 17 496 грн. за березень 2017 року та призвело до заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, що сплачується до бюджету (ряд. 18.1) на загальну суму ПДВ 67239 грн. за березень 2017 року.

Такі висновки податковий орган пов'язує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ідеал-Нафта», ТОВ «Ліквід Плюс» та ґрунтуються на аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо контрагентів позивача. На думку перевіряючого, контрагенти позивача не мали реальних можливостей для здійснення господарських операцій з поставки товарів.

В обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган в Акті перевірки зазначив наступне.

Так, податковим органом при проведенні аналізу господарських операцій позивача з ТОВ «Ідеал-Нафта» встановлено, що в податкових накладних від 02 лютого 2017 року №3,4, складених ТОВ «Ідеал-Нафта» на реалізацію товарів позивачу вказано місце їх складання - м. Херсон, при цьому адреса контрагента - м. Київ. Вказані податкові накладні, на думку відповідача, складені з порушенням законодавства та згідно п.44.1 ст. 44 ПК України не можуть вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку та звітності.

Окрім зазначеного, особою, яка здійснювала перевірку було використано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, ЄРПН, згідно якої у ТОВ «Ідеал-Нафта» відсутнє власне або орендоване нерухоме майно, земельні ділянки. Протягом відповідного періоду не документувало придбання послуг з оренди офісу та складських приміщень від контагентів-постачальників.

Крім того, відповідач зазначає, що транспортування купленого позивачем у ТОВ «Ідеал-Нафта» товару здійснювалась третьою особою за замовленням позивача, при чому пункт навантаження за даними ТТН не відповідає адресі завантаження, вказаній в замовленні на перевезення вантажів. А приміщення, розташовані за адресами, зазначеними в додатку до договору, в замовленні на перевезення вантажу та в ТТН, відповідно до даних податкової не належать ТОВ «Ідеал-Нафта» та не орендуються вказаною особою.

Крім того, згідно вказаної податкової інформації податковим органом було з'ясовано, що декларування ТОВ "Ідеал-Нафта" значних обсягів реалізації на адресу контрагентів-покупців при відсутності придбання номенклатури товару по ланцюгу постачання згідно інформації з ЄРПН та відсутності трудових ресурсів в достатній кількості відсутності складських та торгівельних приміщень, транспорту, свідчить про неможливість виконання оформлених господарських операцій.

Також, відповідачем зазначено, що в нього наявна інформація про існування клопотання слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про надання тимчасового доступу до документів. З тексту даного клопотання перевіряючим зроблено висновок, що ТОВ «Ідеал-Нафта» має ознаки фіктивності та використовувалось для забезпечення функціонування незаконної та протиправної схеми мінімізації податкових зобов'язань підприємствами реального сектору економіки.

Враховуючи вказану податкову інформацію, відповідачем було встановлено неможливість виконання документально оформлених господарських операцій ТОВ «Ідеал-Нафта» по взаємовідносинам з ПП «Південна судоремонтна компанія».

Стосовно господарських операцій позивача з ТОВ «Ліквід Плюс» податковий орган в Акті перевірки зазначив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в даного контрагента відсутнє власне чи орендоване нерухоме майно, яке необхідне для зберігання товару реалізованого позивачу.

Крім того, відповідач зазначає, що транспортування купленого позивачем у ТОВ «Ліквід Плюс» товару здійснювалась третьою особою за замовленням позивача, при чому пункт навантаження за даними ТТН не відповідає адресі завантаження, вказаній в замовленні на перевезення вантажів (в замовленні - м. Київ, Саперне поле, 9, в ТТН - м. Київ, Саперне поле, 9А). А приміщення, розташовані за адресами, зазначеними в замовленні на перевезення вантажу та в ТТН, відповідно до даних податкової не належать ТОВ «Ліквід Плюс» та не орендуються вказаною особою.

Згідно даних АС «Податковий блок» підприємством ТОВ «Ліквід Плюс» не подано до контролюючого органу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за перший квартал 2017 року не надано, що, на думку перевіряючого, свідчить про відсутність фізичних можливостей для здійснення господарських операцій в задекларованих обсягах, в тому числі і поставки товарів для ПП «Південна судоремонтна компанія».

Окрім вказаного, податковим органом було з'ясовано, що декларування ТОВ "Ліквід Плюс" значних обсягів реалізації на адресу контрагентів-покупців при відсутності придбання номенклатури товару по ланцюгу постачання згідно інформації з ЄРПН відсутності складських та торгівельних приміщень, транспорту, свідчить про неможливість виконання оформлених господарських операцій.

З наведених підстав податковий орган дійшов висновку про безтоварність господарських операцій ПП «Південна судоремонтна компанія» з ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс», у зв'язку з чим позивач не мав підстав відображати у складі податкового кредиту суму ПДВ по податковим накладним, отриманих від ТОВ «Ідеал-Нафта» на суму 50 344,84 грн. та від ТОВ «Ліквід Плюс» на суму 34 390,00 грн.

З огляду на вказане, надані до перевірки первинно-бухгалтерські документи позивача не взято до уваги, що в свою чергу призвело до встановлення недостатнього документального підтвердження виконання умов за договорами, та, як наслідок, призвело до встановлення відповідачем порушень формування позивачем податкового кредиту.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 27 грудня 2017 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на загальну суму 84 048,75 грн., з яких: 67 239,00 грн. - за основним платежем; 16 809,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 17 496 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено відсутність реального характеру правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Ідеал-Нафта», ТОВ «Ліквід Плюс», доведено обґрунтованості включення позивачем до складу податкового кредиту відображених в отриманих від вказаних контрагентів первинних документах сум податку на додану вартість.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Частиною 1 ст. 9 Закону №996-ХІV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року №742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14 січня 2015 року №К/9991/72258/12, від 21 жовтня 2014 року №К/800/6170/14 та від 26 серпня 2014 року №К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії, покладається на податкову інспекцією як на суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, дане правило не виключає обов'язку платника довести обґрунтованість сформованих ним податкового кредиту по операціям з придбання товарів (робіт, послуг) та правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податків.

Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що ПП «Південна судоремонтна компанія» мало господарські відносини з контрагентом ТОВ "Ідеал-Нафта" на підставі договору купівлі-продажу №2/2-17-1 від 02 лютого 2017 року.

За умовами зазначеного договору ТОВ "Ідеал-Нафта" зобов'язується продати господарчі товари, металеві вироби та конструкції, запасні частини та комплектуючі, а ПП «Південна судоремонтна компанія» зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість, на умовах визначених вказаним договором.

На підтвердження господарських правовідносин з ТОВ "Ідеал-Нафта" позивачем надано до суду наступні первинні документи.

Згідно вказаного договору продавцем було виставлено рахунок-фактуру №4 від 02 лютого 2017 року з переліком металевих виробів та витратних матеріалів на загальну суму 165 790,44 грн. та рахунок-фактуру №3 від 02 лютого 2017 року з переліком товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 136 278,60 грн.

На виконання умов вказаного договору були виписані видаткові накладні №3 та №4 від 02 лютого 2017 року.

Перевезення товару було здійснено на підставі договору про перевезення та зберігання вантажів №10 від 02 лютого 2018 року з додатками №1 та №2 від тієї ж дати.

Перевезення вантажу до складу позивача було здійснено найнятим позивачем перевізником - ПП «ГФ» «Суднореммонтаж» відповідно умов наведеного договору та товарно-транспортних накладних №3,4 від 02 лютого 2017 року.

При розвантаженні товару було складено акт приймання-передачі за кількістю №7 від 02 лютого 2017 року.

Отриманий товар позивачем був оплачений згідно платіжних доручень №172 від 27 лютого 2017 року на суму 30 206,90 грн., №173 від 27 лютого 2017 року на суму 19 020,05 грн., №174 від 28 лютого 2017 року на суму 6 960,00 грн., №180 від 06 березня 2017 року на суму 171 979,57 грн., №181 від 06 березня 2017 року на суму 28 092,00 грн., №183 від 10 березня 2017 року на суму 45 810,52 грн.

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) позивач отримав від ТОВ "Ідеал-Нафта" податкові накладні: №27 від 02 лютого 2017 року на загальну суму 136 278,60 грн., в т.ч. ПДВ 22713,10 грн.; №28 від 02 лютого 2017 року на загальну суму 165 790,44 грн., в т.ч. ПДВ 27 631,74 грн.

Як зазначено в Акті перевірки, вказані податкові накладні відповідно до вимог чинного законодавства зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суму ПДВ у загальному розмірі 50 344,84 грн. за податковими накладними, виданими ТОВ "Ідеал-Нафта", були включені позивачем до складу податкового кредиту за лютий 2017 року.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що у перевіреному періоді позивач мав господарські відносини з ТОВ "Ліквід Плюс" на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2017 року №14/3-17-2.

За умовами зазначеного договору ТОВ «Ліквід Плюс» зобов'язується передати у власність ПП «Південна судоремонтна компанія», а позивач прийняти та оплатити товар - металеві вироби та витратні матеріали на умовах цього договору.

Відповідно до договору, його сума складає 206 340,00 грн.

На підтвердження господарських правовідносин з ТОВ «Ліквід Плюс» позивачем надано до суду наступні первинні документи.

А саме, на виконання умов вказаного договору ТОВ «Ліквід Плюс» було виставлено рахунок-фактуру №26 від 14.03.2017 року та виписано видаткову накладну №26 від 14 березня 2017 року на суму договору.

Перевезення вантажу до складу позивача було здійснено за рахунок ПП «Південна судоремонтна компанія» відповідно до товарно-транспортних накладних №26 від 14 березня 2017 року та договір про перевезення та зберігання вантажів №12 від 13 березня 2017 року з додатками №1 від 13.03.2017 року, №2 від 13 березня 2017 року.

При розвантаженні товару було складено акт приймання-передачі за кількістю №8 від 15 березня 2017 року.

Отриманий товар позивачем був оплачений згідно платіжних доручень №189 від 27 березня 2017 року на суму 20 634,00 грн., №190 від 03 квітня 2017 року на суму 16 333,00 грн., №198 від 24 квітня 2017 року на суму 80 199,56 грн.

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) позивач отримав від ТОВ «Ліквід Плюс» податкову накладну: №161 від 14 березня 2017 року на загальну суму 206 340,00 грн., в т.ч. ПДВ 34 390,00 грн.

Як зазначено в Акті перевірки, вказана податкова накладна відповідно до вимог чинного законодавства зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суму ПДВ у загальному розмірі 34 390,00 грн. за податковою накладною, виданою ТОВ «Ліквід Плюс», були включені позивачем до складу податкового кредиту за березень 2017 року.

Дослідивши вказані первинні документи, колегією суддів встановлено, що вони оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

До того ж, податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що на час укладання та виконання позивачем зазначених правочинів з ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс» вказані товариства були зареєстровані як юридичні особи та були платниками податку на додану вартість.

В Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів.

Таким чином, на думку колегії суддів наявні підстави вважати фактичним здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс» продукції.

Більш того, згідно матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв'язку між витратами позивача на придбання товару у ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс» та здійсненням ним господарської діяльності.

Так, судами встановлено, що ПП «Південна судоремонтна компанія» придбало товари, які в подальшому використало з метою надання послуг з ремонту та обслуговування суден.

Так, позивачем було виконано роботи на підставі договору підряду від 01 жовтня 2016 №01/сп, укладеного ним з ТОВ «Сігран», на підставі Додаткових угод від 07.02.2017 року №26 проведено ремонтні роботи на суднах «Механік Черевко», «Валерій Платонов», «Алькор». Також, позивачем надано до перевірки акти списання матеріалів для використання на обслуговування виробничого процесу №П-00000002 та №П-00000003 від 02 лютого 2017 року, №П-00000004 від 15 березня 2017 року.

До того ж, згідно Акту перевірки вбачається, що податковий орган не заперечує той факт, що придбаний товар, в подальшому використано в господарській діяльності підприємства.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем надано до суду договори підряду та додаткові угоди до них, укладені між позивачем та замовниками на виконання ремонтних робіт, акти здачі-приймання виконаних робіт за зазначеними договорами, оборотно-сальдові відомості по рахунку 631; акти на списання матеріалів; журнал-ордер і відомість по рахунку 22, акти приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт використання позивачем придбаної у ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс» продукції у власній господарській діяльності, а саме для проведення ремонтних робіт суден.

Відповідач не надав суду докази на спростування таких доводів позивача.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо критичного ставлення до посилань відповідача на недоведеність реальності господарських операцій з поставок товарів на адресу позивача через наявність недоліків в оформленні товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортування таких ТМЦ з огляду на наступне.

Так, згідно Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ, Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), затверджених Наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року №363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568, та Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає безпосередньо взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку позивач здійснював операції з придбання товару та виступав в якості замовника за договором перевезення, який був виконаний.

З матеріалів справи вбачається, що товар був відвантажений контрагентами у місті його знаходження та був отриманий позивачем, що підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим певні недоліки в товарно-транспортних накладних (не співпадіння пункту навантаження в ТТН пункту навантаження зазначеному в договорі №10 про перевезення та зберігання товару, придбаного у ТОВ «Ідеал-Нафта») не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій, що правильно було встановлено судом першої інстанції.

Згідно практики Вищого адміністративного суду України (№К/800/22363/15 від 23 вересня 2015 року, №К/800/56974/13 від 27 липня 2015 року, №К/800/17289/13 від 07 грудня 2015 року, №К/800/61508/13 від 06 березня 2014 року та інші) встановлено, що товарно-транспортні накладні та подорожні листи не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, не визначено товарно-транспортну накладну і як безумовний і обов'язковий доказ реальності укладених правочинів, натомість оцінка здійснених фінансово-господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу матеріалів та фактичних обставин справи з урахуванням їх особливостей та специфіки, що не було належним чином здійснено контролюючим органом.

Посилання відповідача на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагентів позивача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання.

Крім того, матеріали справи не містять докази щодо відсутності у ТОВ «Ідеал-Нафта», ТОВ «Ліквід Плюс» матеріальних ресурсів, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Посилання відповідача на порушення позивачем податкового законодавства згідно податкової інформації, яка наявна в базах даних відповідача відносно ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс» та їх контрагентів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вищевказана податкова інформація не є належними та допустимим доказами у справі, а висновки про відсутність умов у ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс» для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.

При цьому, в силу закону отримання податковим органом податкової інформації, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані довідка зустрічної звірки, ані податкова інформація не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання спірних договорів, зокрема, того, що дані підприємства не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку, а відтак суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за перевіряємий період, цілком відповідає вимогам, встановленим ст. 201 Податкового кодексу України.

Більш того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що в ході розгляду даної справи відповідачем не було надано до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ПП «Південна судоремонтна компанія» та підприємствами - ТОВ «Ідеал-Нафта», ТОВ «Ліквід Плюс», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договорів поставок та первинних документів до них неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Більш того, під час розгляду справи відповідач не надав до суду будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб контрагентів ТОВ «Ідеал-Нафта» та ТОВ «Ліквід Плюс», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 27 грудня 2017 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню, так як податковим органом не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту.

Інші доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують встановленого судами факту відсутності підстав відмови товариству у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року прийнятого у відкритому судовому засіданні о 15:14 за правилами спрощеного позовного провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Південна судоремонтна компанія» до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 27 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду згідно вимог п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягає.

Повний текс судового рішення складений та підписаний 04 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Шляхтицький О.І. Семенюк Г.В.