Справа № 815/1198/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/1198/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

при секретарі Іщенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення - 21.06.2018 р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

20.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд зобов'язати відповідача провести поновлення його пенсії за вислугу років з 07.10.2009 року з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсійними органами було протиправно та без законних підстав припинено виплату пенсії, у зв'язку з виїздом позивача до Ізраїлю на постійне місце проживання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 30.07.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 року (головуючий суддя Скрипченко В.О.) було відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2018 року вказану справу було прийнято до провадження новоствореного апеляційного суду та остання була призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.11.2018р. о 14.30.

21.11.2018 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від представника ОСОБА_1 про проведення судового засідання без участі позивача та його представника.

В судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач (або його представник) з невідомих причин не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

В зв'язку з неприбуттям сторін в судове засідання справа розглянута на підставі наявних в ній матеріалів.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 (1925р.н.) згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, є пенсіонером Міністерства оборони та йому призначена пенсія за вислугу років з 01.02.1968 року.

Також, позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2.

У 1999 році позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де 21.07.2003 року був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

26.07.2017 року ОСОБА_1, через уповноваженого представника, звернувся до відповідача із заявою про поновлення йому з 09.06.1999 року виплати пенсії за вислугу років.

10.11.2017 року представник позивача звернувся до відповідача із вимогою надати відповідь на заяву від 26.07.2017 року.

Відповідно до листа ГУ ПФУ в Одеській області від 09.08.2017 року №909/С-11, відповідач повідомив представника позивача, що ОСОБА_1 на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ пенсійного фонду України в Одеській області не перебував і пенсія відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Головним управлінням йому ніколи не виплачувалась. Також відсутня в Головному управлінні ПФУ і пенсійна справа ОСОБА_1 У зв'язку з вказаними обставинами заява представника про поновлення виплати пенсії позивачу повернута без розгляду.

Відповідно до листа ГУ ПФУ в Одеській області від 30.11.2017 року №22545/03, відповідач повторно повідомив позивача, що Головне управління немає можливості розглянути питання поновлення виплати пенсії ОСОБА_1, тому йому необхідно звертатись до органу, де знаходиться пенсійна справа.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями пенсійного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості та часткової доведеності вимог та, відповідно, з часткової неправомірності дій та рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

У відповідності до приписів п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Також, згідно зі ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Проте, міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

А як вбачається з вказаного рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера та з зазначеної дати виникли підстави для поновлення конституційного права осіб (громадян України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон) на виплату пенсії, виплата яких була зупинена на підставі положень які, в свою чергу, були визнані неконституційними.

Також, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач за своєю трудовою діяльністю отримав право на призначення пенсії за вислугу років в Україні, останній має право на поновлення виплати пенсії, виплату якої було припинено, що, в свою чергу, вірно було встановлено судом 1-ї інстанції.

До того ж, відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений ст.46 Конституції України.

Аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 19.05.2015 року по справі № 21-168а15, від 06.10.2015 року по справі № 608/1189/14-а.

Питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою, розглядає орган, що призначає пенсії, відповідно до положень п.п.14,17,18 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

До того ж, заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка-повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

З огляду на п.1 Порядку, органами, що призначають пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду.

Порядком передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 р. №1522, визначено механізм передачі органам Пенсійного фонду України від Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Державної податкової адміністрації, Державного департаменту з питань виконання покарань та інших органів, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (2262-12), функцій з призначення і виплати пенсій.

Відповідно до приписів пп.1,2 п.2 зазначеного Порядку, органи, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передають за формою, що затверджується Пенсійним фондом України: інформаційно-довідкову базу даних, систематизовану базу даних законодавчих, інших нормативно-правових актів та документацію, необхідні для забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій; закриті виплатні документи та відомості на виплату пенсії за останніх три роки; архівні пенсійні справи, закриті протягом трьох останніх років; закриті на момент передачі: документи про реєстрацію заяв; документи про реєстрацію виплатних документів; документи з обліку даних про переплату пенсій; дані про стан заповнення бази одержувачів пенсій; бланки документів, необхідних для призначення і виплати пенсій; органи Пенсійного фонду України приймають згідно із затвердженими графіками від органів, що здійснюють призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсійні справи, виплатні та інші документи, необхідні для виконання функцій з призначення і виплати пенсій.

Отже, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача у відповіді на заяву про поновлення виплати пенсії на відсутність в управлінні пенсійної справи та необхідність позивачу звернутися до ООВК є протиправним та таким, що не відповідають нормам законодавства.

Що ж стосується доводів відповідача з приводу того, що позивач має звернутися спочатку із заявою до ООВК, оскільки Управління лише на підставі подання ООВК може призначити пенсію, то з цього приводу слід зазначити, що пенсія позивачу вже була призначена і позивач звертається із заявою про її поновлення, що не потребує подання нової заяв до ООВК.

Також, відносно тверджень представника позивача стосовно поновлення виплати пенсії за вислугу років починаючи з 07.10.2009 року, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що права позивача дійсно підлягають захисту, але виключно саме з дати звернення його або його представника із заявою про поновлення виплати пенсії, тобто з 26.07.2017 року, а отже, позовні вимоги щодо виплати пенсії за період з 07.10.2009 року по 27.07.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки позивач оскаржує саме відмову управління поновити виплату пенсії, при цьому останній фактично не оскаржує рішення про припинення виплати пенсії у зв'язку із його виїздом у 1999 році на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Щодо вимог позивача про поновлення виплати пенсії із здійсненням її одночасного перерахунку у відповідності до ч.4 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п.2,3 Постанови КМУ №45 від 13.02.2008 року, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що в цій частині позовних вимог також необхідно відмовити з огляду на наступне.

Згідно зі змісту ч.4 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою ст.51 цього Закону.

У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Одночасно, порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393».

Відповідно до приписів п.п.1,2,3 Порядку №45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

На підставі зазначеного в п.1 Порядку №45 рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв'язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПТС, ДСНС повідомляють у п'ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.

Пенсійний фонд України повідомляє у п'ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку.

Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Отже, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що перерахунок пенсії позивача на підставі Порядку №45 може бути проведений лише за наявності довідки про розмір грошового забезпечення, яка буде надана Управлінню ПФ у передбаченому законодавством порядку ООВК.

Далі, щодо тверджень та прохання позивача про зобов'язання провести поновлення та виплату пенсії з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів, посилаючись на приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», необхідно зазначити, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст.2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно з ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, виплата пенсії позивачу була припинена за його заявою, і оскільки, судом 1-ї інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зобов'язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 26.07.2017 року, то до цього часу нарахування пенсії позивачу не було здійснено, а отже порушення приписів ст.46 цього Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не допущено, що свідчить про передчасність заявлених цих позовних вимог.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03.12.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук