Справа № 813/2092/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/537/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Ільчишин Н.В.,

Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника відповідача Хирі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року (прийняте у м. Львові суддею Сакалошем В.М.; складене у повному обсязі 27 липня 2018 року) в адміністративній справі № 813/2092/18 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому з уточненням позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Мостиського прикордонного загону щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2017 року включно;

- стягнути з Мостиського прикордонного загону на його користь заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2017 року в сумі 39 403,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому грошове забезпечення протиправно виплачувалося в меншому розмірі, ніж належало, оскільки за період з січня 2016 року по березень 2017 року йому не проводилася індексація грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Мостиського прикордонного загону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2017 року включно.

Зобов`язано Мостиський прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2017 року.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив Мостиський прикордонний загін, який вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для мправи, з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що кошторисні призначення Державної прикордонної служби України на 2016 2017 роки не передбачали здійснення видатків на виплату індексації грошових доходів військовослужбовців. Таким чином, індексацію грошового забезпечення не було проведено з причини відсутності фінансових ресурсів для їх нарахування та виплати.

Крім того зазначає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Під час проходження служби в Мостиському прикордонному загоні дохід ОСОБА_1 зростав за рахунок збільшення додаткових виплат (премії), відповідно змінювався «базовий місяць» та сума індексації грошових доходів.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду першої інстанції правильним, законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що суперечать приписам законодавчих актів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, відповідно до витягу з наказу начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) державної прикордонної служби України від 01.12.2015 № 221-ос по особовому складу ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення з 01.12.2015.

Згідно з витягом з наказу начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) державної прикордонної служби України від 13.03.2017 року № 46-ос по особовому складу ОСОБА_1 включено зі списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення з 13.03.2017.

Наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону (1 категорії) Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (по особовому складу) від 01.08.2018 № 180-ос майора ОСОБА_1 (Т-806109) виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а 01.08.2017 його виключено із списків особового складу загону.

З матеріалів справи видно, що позивач звертався до Мостиського прикордонного загону із запитом про надання публічної інформації від 19.04.2018.

02.05.2018 Мостиський прикордонний загін надав відповідь за вих. № 44/2794 про те, що за період проходження військової служби в Мостиському прикордонному загоні присвоєння, підтвердження чи зниження класної кваліфікації позивача не здійснювалося.

Крім того, з особистих карток грошового забезпечення за 2016 та 2017 роки позивач довідався, що індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2017 року не проводилася.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для непроведення індексації грошового забезпечення. Разом з тим, прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, тому суд зобов`язав суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено право громадян на соціальні гарантії. Відповідно до вказаної статті, Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до статті 19 цього Закону, державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, який своєю постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно пункту 6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються і т.д.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Враховуючи вищенаведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що покликання відповідача на відсутність фінансових ресурсів для нарахування та виплати індексацій, що передбачено пунктом шостим статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення є безпідставними, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення.

Наведене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України».

У пю 74 рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Такі посилання відповідача порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у індексації доки відповідні положення є чинними.

За таких підстав, суд першої інстанції вірно вважав, що бездіяльність відповідача, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за вищевказаний період є протиправною.

Судом правильно враховано, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному, п. 4 ч. 2 вищевказаної статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки сторони не надали суду належного і безспірного розрахунку суми індексації грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 року по березень 2017 року, та враховуючи те, що нарахування та виплата індексації є виключною компетенцією відповідача, суд першої інстанції вірно відхилив наданий позивачем розрахунок суми індексації, зобов`язавшти відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2017 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року в адміністративній справі № 813/2092/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький
Постанова складена у повному обсязі 06 грудня 2018 року.