Справа № 500/2071/18
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2071/18

03 грудня 2018 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баб'юка П.М.

за участю:

секретаря судового засідання Косюк О.П.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Народного депутата України ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Народного депутата України ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просить:

визнати неправомірною бездіяльність народного депутата України ОСОБА_3 у формі нерозгляду по суті звернення позивача стосовно протиправної, при не затвердженому Верховною Радою України Положенні про Апарат Верховної Ради України, без державної реєстрації юридичної особи - Апарат Верховної Ради України, діяльності Апарату Верховної Ради України та ненадання відповіді по зверненню;

- зобов'язати народного депутата України ОСОБА_3 надати позивачу відповідь по суті звернення з приводу необхідності затвердження Положення про Апарат Верховної Ради України;

- стягнути в користь позивача з народного депутата України ОСОБА_3 4000 ( чотири тисячі) грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Народного депутата України ОСОБА_3 із пропозицією №ВСВ-1961-09/363-К/2018 від 12.02.2018, в якій вимагав прийняти та зареєструвати розроблений ОСОБА_1 проект Постанови Верховної Ради України "Про затвердження Положення про Апарат Верховної Ради України". Проте, відповідач, виявляючи бездіяльність, не вирішив по суті порушених позивачем у його зверненні питань, відповіді по суті звернення не надав. Позивач вважає, що має місце порушення його прав як заявника, передбачених Законом України "Про звернення громадян".

Позивач зазначає, що такою бездіяльністю з боку Народного депутата України ОСОБА_3 йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях. Завдану шкоду морального характеру ОСОБА_1 оцінив в розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 06.11.2018.

Ухвалою суду від 07.11.2018 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Народного депутата України ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обґрунтування, викладені в позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в повному обсязі. Зокрема, зазначив, що звернення позивача є вимогою, а не пропозицією, а тому, не було розглянуте народним депутатом. Також, вказав, що Законом України «Про статус народного депутата» покладено обов'язок на народного депутата розглядати звернення виборців, а позивач не є безпосереднім виборцем Народного депутата України ОСОБА_3 та не проживає на території його виборчого округу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані суду письмові докази, розглянувши у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних міркувань.

Суд встановив, що ОСОБА_1 12.02.2018 звернувся до Народного депутата України ОСОБА_3 із пропозицією №ВСВ-1961-09/363-К/2018, в якій вимагав: прийняти та зареєструвати розроблений ОСОБА_1 проект Постанови Верховної Ради України "Про затвердження Положення про Апарат Верховної Ради України"; передати проект постанови на розгляд ВР України; перерахувати кошти за проведену роботу в сумі 5000 грн. (аркуш справи 9).

Відповіді на зазначене звернення позивачу не надано.

Позивач, вважаючи, що Народний депутат України ОСОБА_3 виявив бездіяльність, не надавши йому відповіді на звернення, подав даний адміністративний позов до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положення статті 40 Конституції України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Реалізація цього права громадян здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР ).

Зокрема, статтею 1 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Зокрема, цією ж статтею визначено, що пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Стаття 5 Закону №393/96-ВР містить вимоги до звернень, які адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Згідно зі статтею 14 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Частинами 1 та 3 статті 7 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Законом, який визначає статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень є Закон України «Про статус народного депутата» від 17.11.1992№2790-XII (далі - Закон №2790-XII).

Згідно із частиною 3 статті 1 Закону №2790-XIІ при виконанні своїх повноважень народний депутат керується Конституцією України, законами України та загальновизнаними нормами моралі.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону №2790-XII народний депутат відповідно до закону розглядає звернення виборців, а також від підприємств, установ, організацій, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, вживає заходів для реалізації їх пропозицій і законних вимог, інформує виборців про свою депутатську діяльність під час особистих зустрічей з ними та через засоби масової інформації.

Відповідно до пункту 13 статті 24 Закону №2790-XII народний депутат зобов'язаний розглядати звернення виборців відповідно до вимог та в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".

Проаналізувавши норми законодавства, суд вважає, що за позивачем закріплено право на звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб із заявами, скаргами, тощо, а за відповідачем - обов'язок розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду у відповідності до вимог Закону №2790-XII.

Як випливає із матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із зверненням, яке викладене у формі пропозиції та складене у відповідності до вимог Закону №393/96-ВР, а саме: зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачем не надано жодної відповіді по суті звернення.

Представник відповідача в судовому засіданні стверджував, що народний депутат зобов'язаний розглядати лише звернення виборців, як це визначає стаття 7 Закону №2790-XII, а оскільки, позивач не є безпосереднім виборцем Народного депутата України ОСОБА_3 та не проживає на території його виборчого округу, то його звернення не підлягає розгляду.

Суд не погоджується із такими твердженнями представника відповідача, оскільки відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про вибори народних депутатів України" громадяни України, які мають право голосу, є виборцями.

Таким чином, виборцем вважається будь-який громадянин України, який має право голосу.

Також суд звертає увагу, що звернення позивача викладено у формі пропозиції та вимоги, що відповідає положенням ч.7 ст.5 Закону №393/96-ВР, а тому, суд не погоджується з твердженням представника відповідача, що вимоги до народного депутата щодо вчинення певних дій не підлягають розгляду.

Крім цього, статтею 8 Закону №393/96-ВР визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких звернення не підлягають розгляду та вирішенню, однак, звернення позивача не належить до вказаної категорії.

Додатково слід зазначити, що статтею 7 Закону №393/96-ВР визначено, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Отже, відповідач за результатами розгляду звернення зобов'язаний був надати відповідь по суті звернення або переслати його за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомити позивача.

Проте, відповідачем жодних дій щодо розгляду звернення позивача не вчинено.

Враховуючи наведене, суд вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, а належним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання відповідача розглянути звернення ОСОБА_1 від 12.02.2018 №ВСВ-1961-09/363-К/2018 з урахування правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4000,00 грн відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, позивачем не зазначено які саме душевні чи фізичні страждання він переніс, у чому саме полягає завдана йому моральна шкода і які негативні наслідки вона спричинила.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтування щодо завдання йому моральної шкоди, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Згідно ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до народного депутата України ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність народного депутата України ОСОБА_3 щодо не розгляду та ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 12.02.2018 №ВСВ-1961-09/363-К/2018.

Зобов'язати народного депутата України ОСОБА_3 розглянути звернення ОСОБА_1 від 12.02.2018 №ВСВ-1961-09/363-К/2018 та надати відповідь.

В задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.