Справа № 420/5197/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5197/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Представництва «ЕІС Груп, ЛТД» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Представництва «ЕІС Груп, ЛТД» до Головного управління ДФС в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 04.07.2018 року, згідно якого зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 3339 грн.;

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 04.07.2018 року, згідно якого застосовано штраф за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у сумі 7877 грн.;

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 04.07.2018 року, згідно якого збільшено суму податкового зобов'язання по ПДВ у розмірі 13650 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 3413 грн.;

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 03.10.2018 року, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 255840 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 55197 грн.

Позов обґрунтовано наступним.

По-перше: Між позивачем (Суборендар) та ТОВ «Кадор-трейд» (Орендар) був укладений договір суборенди №07/15КГ від 07.12.2015 року, згідно якого позивачем прийнято в платне користування нежилі приміщення № № 701, 702, 703, 704, 706, 707, 708, 709, 710, 711, 712, 713 714, розташовані на 7 поверсі в торговому центрі за адресою: м. Одеса, вул. Катеринінська 27/1, загальною площею 1431,33 кв.м.

Після цього, позивачем був укладений попередній договір оренди основних засобів від 04.01.2016 № б/н, укладеним між Представництвом «ЕІС Груп, ЛТД» (Орендодавець) та ТОВ «ЕІС Груп, ЛТД» (Орендар), за яким Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду основні засоби та приміщення, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катеринінська, 27/1, офіси № № 701-714, згідно з актом приймання-передачі основних засобів в оренду, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Станом на 01.04.2016 року основний договір оренди основних засобів між «Представництвом ЕІС Груп, Лтд» (Орендодавець) та ТОВ «ЕІС Груп, ЛТД» (Орендар) не був укладений у зв'язку із зміною обставин, домовленості сторін були розірвані і дійсно орендовані по договору суборенди № 07/15КГ від 07.12.2015 року у ТОВ «Кадор-трейд» нежилі приміщення загальною площею 1431,33 кв.м. не здавалися в суборенду в період з січня по квітень 2016 року.

Після недосягнення згоди щодо усіх вимог по попередньому договору оренди основних засобів від 04.01.2016 та його розірвання позивачем і були відображені витрати по сплаті суборенди за договором суборенди № 07/15КГ від 07.12.2015 року у складі того звітного періоду, в якому вони були понесені (Положення (стандарту)бухгалтерського обліку №16 «Витрати»).

Позивачем здійснена оренда плата за договором №07/15КГ від 07.12.2015, по якому були орендовані нежилі приміщення № № 701-714 і це є витратами, які поніс позивач і які підтверджені необхідними документами, такі документи є первинними документами, їх оформлення свідчить про передачу результатів послуг продавцем покупцю (переході права власності та ризиків), тобто свідчить про здійснення господарської операції.

По-друге: ТОВ «Кадор-трейд» (Орендар) та Представництво «ЕІС Груп. ЛТД» (Суборендар) уклали договір суборенди № 22/06-ЮЕ від 22.06.2016, згідно якого Орендар передає в тимчасове користування Суборендарю місця стоянки автомобіля (машино-місце) розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Катерининська, 27/1, номера машино-місць 37 для стоянки автомобіля.

Згідно з даними регістрів бухгалтерського обліку, Представництво «ЕІС Груп, ЛТД» послуги суборенди стоянки автомобіля у ТОВ «Кадор-трейд» відображені у бухгалтерському обліку кореспонденцією рахунків та відображено у складі витрат і у складі податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 5957 грн.

22.06.2016 року до цього договору була укладена додаткова угода, згідно якої додатково до інших основних засобів Орендодавець ще передає місця автостоянки - місця стоянки автомобіля (машино-місце № 37) розташоване в торговому центрі за адресою, м. Одеса, вул. Катерининська 27/1. Місце для стоянки автомобіля, що передається в суборенду, знаходиться у користуванні Орендодавця у відповідності до договору оренди, укладеного між Орендодавцем і ТОВ «Кадор-Трейд» №22/06-КЕ від 22.06.2016. Розмір оплати за місце стоянки автомобіля визначений основним договором оренди основних засобів від 01.04.2016 року № 01/04 та окремо не визначає позиції за оплату місця стоянки автомобіля.

Вартість оренди автостоянки включена до складу основної орендної плати за договором оренди основних засобів №01/04 від 01.04.2016 року і не може йти мова про те, що здійснена безоплатна орендна операція.

Договір оренди основних засобів № 01/04 від 01.04.2016 року є оплатним і додаткова угода до нього не змінює порядок розрахунків між сторонами.

По-третє: Щодо позиції відповідача стосовно не підтвердження факту придбання послуг відповідно документів (договорів, актів приймання передачі та інших) по постачальнику ТОВ «Кадор-трейд», на підставі чого ДФС робить висновок про завищення Представництвом «ЕІС Груп, ЛТД" податкового кредиту по ПДВ на суму 5957 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно ч.1. п.198.2 ст. 198 Податкового, датою виникнення права платника податку на податковий кредит дату здійснення першої з таких подій: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); дата отримання платником податків товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредит у.

В ході перевірки податковою вивчались податкові накладні, які є в наявності позивача належним чином оформлені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що по п. 201.10 Податкового кодексу є безумовною підставою для Формування податкового кредиту по ПДВ.

29.10.2018 року представником відповідача (Копиця С.М за довіреністю) за вх.№32289/18 надано відзив на позовну заяву, який приєднано до матеріалів справи в судовому засіданні 05.11.2018 року.

Відзив обґрунтовано наступним.

По-перше: ГУ ДФС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку Представництва «ЕІС Груп, Лтд» податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. валютного - за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, іншого законодавства за період з по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт перевірки від 12.06.2018 №1274/15-32-14-02/26619027.

По-друге: В ході проведення перевірки за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 встановлено включення до адміністративних витрат послуги від ТОВ «Кадор-трейд» в сумі 1 355 299 грн.

По-третє: Місце стоянки автомобіля передане в користування ТОВ «ЕІС Груп. Лтд» без додаткової оплати послуг, адже вартість оренди автостоянки - включено до складу основної орендної плати за договором оренди основних засобів №01l/04 від 01.04.2016.

В порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, 134.1.1, п. 134.1 ст.134 Податкового Кодексу України, п.6, п.7, п,9 І КОБР 16 «Витрати», ст.1, ч.1 ч.2 ст,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» «Представництво ЕІС Груп, ЛТД.» завищено показник витрат у рядку 2180 «Інші операційні ви грати» на суму 66 029 грн.

По-четверте: П. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)».

Оскільки витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Кадор-трейд» (послуги суборенди місця стоянки автомобіля) не можуть визнаватися витратами відповідно до вимог п.6. п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», за зазначеними господарськими операціями «Представництво ЕІС Груп, ЛТД.» не мало підстав формувати податковий кредит на суму 5957,12 грн.

Таким чином, в порушення п.198.1ст.198 Податкового кодексу України «Представництво Е1С Груп, Лтд.» сформовано податковий кредит з ПДВ за звітні періоди з 07.04.22017 року по 31.12.2017 в сумі 5957 грн., від постачальника ТОВ «Кадор-трейд», без доведеного факту придбання послуг первинними документами, в результаті чого завищено податковий кредит на 5957 грн.

По-п'яте: П.201.10 ст. 201 Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну (розрахунок коригування) та зареєструвати в єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Враховуючи вищевикладене. відповідно до п. 120-1 ,2 ст. 120-1 Кодексу, ГУ ДФС в Одеській області винесено ППР від 04.07.2018 № у розмірі 7877,00 грн., за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄДПН.

15.11.2018 року за вх. №34837/18 від представника позивача (Пущенської О. А. за довіреністю) надійшла відповідь на відзив, яка була приєднана до матеріалів справи у судовому засіданні 15.11.2018 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Представництво «ЕІС ГРУП, ЛТД» зареєстровано Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 25.02.2014 року за номером ПІ-4994. Взято на облік в контролюючих органах 20.03.2014 року за № 18466 та є платником податків.

На підставі наказу від 19.04.2018 року № 2772 та направлень на перевірку, виданих Головним управлінням ДФС в Одеській області згідно з пп. 20.1.4, п.20.1, ст.20, п.п.77.1, п.77.4 ст. 77 Податкового Кодексу України проведена документальна планова виїзна перевірка Представництва «ЕІС ГРУП, ЛТД» з питань з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

За наслідками цієї перевірки Головним Управлінням ДФС в Одеській області складено Акт №1274/15-32-14-02/26619027 від 12.06.2018 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року».

Вказаним Актом встановлені порушення:

- п.п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 6, п. 7 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 зареєстрованого у Мінюсті України від 19.01.2000 року за № 27/4248, ст. 1, п. 1, п. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями),

- п.п. 198.1 ст. 198, п. 199.2, 199.4, 199.5 ст. 199, п. 201.1, 201.10 Податкового кодексу України та зазначено про те, що підприємством занижений податок на прибуток в сумі 322160 гри., занижений податок на додану вартість в сумі 13650 грн., завищена сума від,ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 3339 гри., не зареєстровано податкові накладні по податковим зобов'язанням з ПДВ на загальну суму 15754 грн.

Представництво «ЕІС ГРУП, ЛТД» отримало податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 04.07.2018 року:

- № , згідно якого зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 3339 грн.

- № , згідно якого застосовано штраф за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у сумі 7877 грн.

- № , згідно якого збільшено суму податкового зобов'язання по ПДВ у розмірі 13650 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 3413 грн.

- № , згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок па прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 322161 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 58281 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі Акту № 1274/15-32-14-02/26619027 від 12.06.2018 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року» та висновку щодо розгляду заперечень на акт.

Представництво не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями подало скаргу до ДФС України.

Рішенням від 20 09.2018 року №30656/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги скарга задоволена частково, а саме: частково скасовано податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2018 року.

Враховуючичасткове скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.07.2018 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято нове податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2018 року, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 255840 грн. за застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 55197 грн.

Крім того, судом встановлено, що згідно з договором суборенди №07/15КГ від 07.12.2015, укладеного між ТОВ «Кадор-трейд» - Орендодавець та «Представництво ЕІС Груп, ЛТД.» - Суборендар, прийнято в платне користування нежиле приміщення №701, 702, 703, 704, 705, 706, 707, 708, 709, 710, 711. 712, 713. 714, розташовані на 7 поверсі в торговому центрі за адресою: м. Одеса, вул. Катеринінська, 27/1, загальною площею 1431,33 кв.м.

На виконання умов договору суборенди приміщень ТОВ «Кадор-трейд» складені акти надання послуг:

акт №78 від 31.12.2015 орендна плата за грудень 2015 на суму 170 610,24 грн., у т.ч. ПДВ 28 435,04 грн.;

акт №142 від 31.12.2015 відшкодування опалення за грудень 2015 в кількості 1431,33 м2, електроенергії за грудень 2015 в кількості 6119 кВт.год., водопостачання за грудень 2015 в кількості 85 мЗ та підігрів води в кількості 14 мЗ на суму 27 777,00 грн., у т.ч. ПДВ 4 629,50 грн.;

акт №143 від 31.12.2015 відшкодування експлуатаційних витрат за грудень 2015 року на суму 4 728,34 грн., у т.ч. ПДВ 788,06 грн.;

акт №54 від 31.01.2016 орендна плата за січень 2016 на суму 486 246,97 грн,, у т.ч. ПДВ 81 041,16грн.;

акт №106 від 31.01.2016 відшкодування опалення за січень 2016 в кількості 1431,33 м2, електроенергії за січень 2016 в кількості 3591 кВт.год., водопостачання за січень 2016 в кількості 8 мЗ та підігрів води в кількості 6 мЗ на загальну суму 21 051,30 гри., у т.ч. ПДВ 3 508,55 грн.;

акт №281 від 31.01.2016 відшкодування опалення за січень 2016 на суму 38 202,20 грн., у т.ч. ПДВ 6 367,03 грн.;

акт №107 від 31.01.2016 відшкодування експлуатаційних витрат за січень 2016 року на суму 14 215,50 грн., у т.ч. ПДВ 2 369,25 грн.;

акт №160 від 29.02.2016 орендна плата за лютий 2016 на суму 523 093,00 гри., у т.ч. ПДВ 87182,17грн.;

акт №217 від 29.02.2016 відшкодування опалення за лютий 2016 в кількості 1431,33 м2, електроенергії за лютий 2016 в кількості 6643 кВт.год., водопостачання за лютий 2016 в кількості 124 м3 та підігрів води в кількості 25 м3 на суму 41 390,92 грн., у т.ч. ПДВ 6 898,49 грн.;

акт №221 від 29.02.2016 відшкодування експлуатаційних витрат за лютий 2016 року на суму 13 953,37 гри., у т.ч. ПДВ 2 325,56 грн.;

акт №329 від 31.03.2016 орендна плата за березень 2016 на суму 480 810,67 гри., у т.ч. ПДВ 80 135,11 грн.;

акт №374 від 31,03.2016 відшкодування опалення за березень 2016 в кількості 1431,33 м2, електроенергії за березень 2016 в кількості 6538 кВт.год., водопостачання за березень 2016 в кількості 84м 3 підігрів води в кількості 25м3 на суму 42 276,50 грн., у т.ч. ПДВ 7 046,08 грн.;

акт №376 від 31.03.2016 відшкодування експлуатаційних витрат за березень 2016 року на суму 14 035,28 грн., у т.ч. ПДВ 2 339,21 грн.

Крім того, позивачем укладений попередній договір оренди основних засобів від 04.01.2016 № б/н, укладеним між «Представництвом ЕІС Груп, ЛТД.» (Орендодавець) та ТОВ «ЕІС Груп, ЛТД.» (Орендар), за яким Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду основні засоби та приміщення, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катеринінська, 27/1, офіси № № 701-714, згідно з актом приймання-передачі основних засобів в оренду, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Умовами попереднього договору визначено, що Сторони зобов'язуються укласти основний договір оренди основних засобів не пізніше 01.04.2016 року на умовах встановлених попереднім договором. Передбачалося, що вступ Орендаря у користування орендованими основними засобами настає одночасно з підписанням сторонами Договору та акту приймання-передачі.

Станом на 01.04.2016 року основний договір оренди основних засобів між Представництвом ЕІС Груп, ЛТД." (Орендодавець) та ТОВ «ЕІС Груп, ЛТД.» (Орендар) не був укладений у зв'язку із зміною обставин, домовленості сторін були розірвані і орендовані по договору суборенди № 07/15КГ від 07.12.2015 у ТОВ «Кадор-трейд» нежилі приміщення загальною площею 1431,33 кв.м. не здавалися в суборенду в період з січня по квітень 2016 року.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Податковий кодекс України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин):

Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пункт 44.1 ст. 44

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пункт 44.2 статті 44.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Джерелом відомостей для заповнення звіту про фінансові результати є дані регістрів бухгалтерського обліку, що містять інформацію про доходи, витрати, прибуток, збитки та сукупний дохід.

Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134.

Об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. № 73 витрати зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318.

Пунктом 6 П(С)БУ 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з п. 7 П(С)БУ 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, право платника податку на витрати виникає в періоді отримання доходу від реалізації таких товарів, робіт, послуг за наявності підтвердження понесених витрат первинними документами, що складаються відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку та внаслідок зменшення власного капіталу, тобто зменшення активів або збільшенням зобов'язань. А витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Пункт 135.1 статті 135.

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Пункт 198.1 статті 198.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.2 статті 198.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пункт 198.6 статті 198

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

Стаття 1.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частина перша статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Податковий кодекс України.

Підпункт 39.4.2 пункту 39.4 статті 39.

Платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Підпункт 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39.

Для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими операціями є господарські операції, які впливають на об'єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), яка включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Підпункт 39.2.1.5пункту 39.2 статті 39.

Сукупність господарських операцій, що здійснюються між пов'язаними особами із залученням (за посередництвом) осіб, які не є пов'язаними з ними, визнається контрольованою за умови, що ці непов'язані особи:

не виконують в такій сукупності операцій істотних функцій, пов'язаних з придбанням (продажем) товарів (робіт, послуг), між пов'язаними особами;

не використовують в такій сукупності операцій істотних активів та/або не приймають на себе істотних ризиків для організації придбання (продажу) товарів (робіт, послуг) між пов'язаними особами.

Для цілей цього підпункту під істотними функціями та активами розуміються функції, які пов'язані особи не могли б виконати самостійно у своїй звичайній діяльності без залучення інших осіб та використання активів таких осіб. Під істотними ризиками розуміються ризики, прийняття яких є обов'язковим для ділової практики таких операцій.

ВИСНОВКИ СУДУ

Податкове законодавство України складається, зокрема, з Конституції України, Податкового кодексу України та нормативно правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього кодексу (ст. 3 ПКУ).

Головне управління ДФС в Одеській області, відповідно до функцій контролюючих органів, визначених пп. 191.1.1. п. 191.1 ст.191 Податкового кодексу України «здійснює адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводить відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків»; пп.19-11.2. «контролює... своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів»; пп.191.1.8. «забезпечує достовірність та повноту обліку платників податків... об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням»; пп.191.1.35. «вживає заходів до виявлення, аналізу та перевірки фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, щодо відповідності законодавству»; пп. 19-1.1.40 «здійснює збір податкової інформації».

Згідно п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотриманню законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст.62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків (п.п.62.1.1 п.62.1); інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів (п.п.62.1.2 п.62.1); перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (п.п.62.1.3 п.62.1).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб'єктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, бездіяльності (ст. 2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб'єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Звежинський проти Польщі» ЄСПЛ в черговий раз висловив правову позицію щодо підстав позбавлення майна та дій державних органів при цьому, яка цілком відображає приписи ст. 2 КАС України та ст.19 Конституції України.

«П.71. Позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності (цит. Вище справа Брумареску). Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (див. рішення у справі "Pressos Compania Naviera S. A." та інші проти Бельгії" від 20 листопада 1995, серія A, N 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (див. цит. вище рішення у справі Спорронга і Льонрота, с. 26-28).

73. Суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов'язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.».

Оскільки ідеологія Конвенції фактично відображена у Конституції України, національним судам варто враховувати правові позиції ЄСПЛ під час вирішення спорів, посилатися на висновки Євросуду як на безпосереднє джерело права, а також переймати притаманні його рішенням ідеї справедливості.

ЄСПЛ, розглядаючи податкові спори, застосовує ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка гарантує право на мирне та вільне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В цьому контексті неправомірне стягнення податків/штрафів, позбавлення права на відшкодування податків розглядається як втручання держави у мирне та вільне володіння особи своїм майном (коштами).

Щодо не визнання в податковому обліку Представництва «ЕІС ГРУП ЛТД» податку на прибуток орендних господарських операцій.

Нормами п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України визначено, що обєктом шляхом коригування оподаткування є прибуток з джерелом походження з України та за її межами, який визначається (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. № 73 витрати зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318.

Пунктом 6 П(С)БУ 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з п. 7 П(С)БУ 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, право платника податку на витрати виникає в періоді отримання доходу від реалізації таких товарів, робіт, послуг за наявності підтвердження понесених витрат первинними документами, що складаються відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку та внаслідок зменшення власного капіталу, тобто зменшення активів або збільшенням зобов'язань. А витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Таким чином, оскільки по попередньому договору оренди основних засобів від 04.01.2016 недосягнено згоди, позивачем відображені витрати по сплаті суборенди за договором суборенди № 07/15КГ від 07.12.2015 року у складі звітного періоду, в якому вони були понесені.

Слід акцентувати увагу на тому що, формування витрат обумовлено фактичним придбанням товарів, послуг з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів. Як підтверджено матеріалами, доданими до позовної заяви, витрати позивачем формувались на підставі первинних документів, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Щодо невизнання витрат та податкового кредиту по ПДВ по операції з надання в користування місця стоянки автомобіля (машино-місце).

Між ТОВ «Кадор-трейд» (Орендар) та Представництвом «ЕІС Груп. ЛТД.» (Суборендар) був укладений договір суборенди № 22/06-ЮЕ від 22.06.2016, згідно якого Орендатор передає в тимчасове користування Суборендарю місця стоянки автомобіля (машино-місце) розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Катеринінська, 27/1, номера машино-місць № 37 для стоянки автомобіля. Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення терміну суборенди.

Акт приймання-передачі машино-місць № 37 для стоянки автомобіля складено та засвідчено сторонами 22.06.2016 року.

Згідно з даними регістрів бухгалтерського обліку Представництво «ЕІС Груп, ЛТД.» послуги суборенди стоянки автомобіля у ТОВ «Кадор-трейд» відображені у бухгалтерському обліку кореспонденцією рахунків Д-т 949 К-т 631 на суму 66 029,33 грн. та відображено у складі витрат і у складі податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 5 957 грн.

Також, між Представництвом «ЕІС Груп, ЛТД.» (Орендодавець) та ТОВ «ЕІС Груп. ЛТД.» (Орендар) укладено договір оренди основних засобів від 01.04.2016 року № 01/04, згідно з яким: Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду основні засоби згідно з актом приймання - передачі основних засобів в оренду.

22 06.2016 року до цього договору була укладена додаткова угода від 22,06.2016, згідно якої додатково до інших основних засобів Орендодавець ще передає місця автостоянки - місця стоянки автомобіля (машино-місце № 37) розташоване в торговому центрі за адресою, м. Одеса, вул. Катеринінська 27/1. Місце для стоянки автомобіля, що передається в суборенду, знаходиться у користуванні Орендодавця у відповідності до договору оренди, укладеного між Орендодавцем і ТОВ «Кадор-Трейд» №22/06-КЕ від 22.06.2016. Розмір оплати за місце стоянки автомобіля визначений основним договором оренди основних засобів від 01.04.2016 року № 01/04.

Згідно п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

В бухгалтерському обліку п. 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 «Витрати» до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати , спрямовані на обслуговування та управління підприємством, як витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); по п. 15.6. витрати на палення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вказані приписи не містять обмежень щодо формування собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг), залежно від розміру доходу від реалізації таких товарів (робіт, послуг).

Щодо податкового повідомлення-рішення від 04.07.2018 року № про нарахування 13650 гри. податку на додану вартість та застосування 3413 грн. штрафних санкцій, № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 3339 грн.

Згідно частина 1 п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу визнає датою і:зникнення права платника податку на податковий кредит дату здійснення першої з таких подій:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

дата отримання платником податків товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс визнає, що отримання податкової накладної є свідченням тримання товарів/послуг від постачальника. ДФС в акті не заперечується факт отримання Представництвом «ЕІС Груп, Лтд.» податкових накладних.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження податковими накладними сум податку включеного до податкового кредиту на момент перевірки платника податку. Враховуючи, що на момент перевірки податкові накладні були в наявності у Представництва „ЕІС Груп, Лтд.", підприємством повністю виконуються положення п. 198.6 ст. 198 Кодексу.

Згідно п. 201.10 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання - товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни :пласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та плати покупцю за його вимогою.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Представництвом «ЕІС Груп, Лтд.» зроблений перерахунок частки використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях виходячи саме з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій.

Розрахунок частки використання товарів/послуг в оподатковуваних та неоподатковуваних операціях був зроблений наступним чином.

26.07.2017р. позивачем від іноземного власника на поточних рахунок отримана сума 1000 доларів США з призначенням - фінансування господарської діяльності Представництва нерезидента на території України (витяг з банківського рахунку).

Згідно з п. 199.3 ст. 199 Податкового кодексу України платники податку, у яких протягом попереднього календарного року були відсутні неоподатковувані операції, а такі неоподатковувані операції почали здійснюватися у звітному періоді, а також новостворені платники податку проводять у поточному календарному році розрахунок частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях на підставі розрахунку, визначеного за фактичними даними обсягів з постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій першого звітного податкового періоду, в якому задекларовані такі операції.

Згідно з п. 199.2 ст. 199 Податкового кодексу України частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року.

Вказане зумовило виконаний розрахунку частки використання товарів/послуг в оподатковуваних та неоподатковуваних операціях:

загальний обсяг постачання без ПДВ - 99177 грн. (зазначено податковій в декларації по ЛДВ за липень 2017 року,

з них оподатковувані операції - 73333 грн., неоподатковувані - 25 844 грн. (сума, яка надійшла від власника позивача на розрахунковий рахунок).

Частка використання товарів/послуг в оподатковуваних операціях становить: (73333/99177)* 100% = 73,94 %

Частка використання товарів/послуг в неоподатковуваних операціях становить:

100%-73,94% = 26,06%.

Податковий кредит позивача за липень 2017 року склав 17466 грн. ( відображено в декларації по ПДВ за липень), донарахування податкових зобов'язань складає: 17465,61 * 26,06 % = 4551,54 грн.

Оскаржувана операція відображена в уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з самостійним виправленням помилок (з додатками 5 та 7) за липень 2017 року, який поданий до контролюючого органу 28.12.2017 року, реєстраційний номер .

В зв'язку з наведеним суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, перевіривши оскаржувані в даній справі рішення контролюючого органу, що були прийняті за наслідками податкової перевірки позивача, суд доходить висновку про їх невідповідність приписам чинного законодавства та дійсним обставинами справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Представництва «ЕІС Груп, ЛТД» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 04.07.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 04.07.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 04.07.2018 року.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 03.10.2018 року.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області на користь Представництва «ЕІС Груп, ЛТД» суму судового збору за подання адміністративного позову за:

квитанцією № 8-13015/1 від 05.10.2018 р. у сумі 5089, 74 грн. (п'ять тисяч вісімдесят дев'ять гривень сімдесят чотири коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Представництво "ЕІС Груп, Лтд " - адреса: 65045, м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1, оф. 706, ідентифікаційний код 26619027, телефон: (НОМЕР_1, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1

Головне управління ДФС України в Одеській області - адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, , телефон: , електронна пошта:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.