Справа № 804/4479/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2018 року Справа № 804/4479/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання Бутенко П.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним і скасування наказу та податкового повідомлення-рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс» (далі Товариство) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним і скасування наказу та податкових повідомлень-рішень від 13.02.2018 року № 214 та від 22.03.2018 року № НОМЕР_1.
В обґрунтування позову Товариство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит і визначені фінансові показники, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у звязку з чим, приймаючи оскаржене рішення податковий орган діяв не на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Також посилається на протиправність оскарженого наказу з огляду на недотримання посадовими особами відповідача порядку призначення та проведення перевірки.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що оскаржене рішення та наказ прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Товариством до перевірки документи та сукупність фактів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобовязань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання, у звязку з чим, у задоволенні позову просить відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені у зявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Листом від 16.11.2016 року № 646 позивачем направлено відповідь на запит від 09.11.2016 року № 1362/10/28-01-47-11, в яких надано пояснення про відсутність факту порушення вимог законодавства з боку Товариства та завірені копії документів по взаємовідноснам з ТОВ «Стейл».
Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби прийнято наказ 13.02.2018 року № 214 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Оптімус Плюс», який разом з письмовим повідомленням про початок проведення перевірки від 15.02.2018 року направлений на адресу Товариства і отриманий останнім 26.02.2018 року.
У період з 21.02.2018 року по 22.02.2018 року співробітниками відповідача проведена позапланова невиїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Стейл» за вересень-грудень 2016 року.
Результати перевірки зафіксовані у акті № 26/28-10-46-09-36726843 від 27.02.2018 року, у висновках якого зазначено про порушення Товариством, у тому числі: 198.6 ст.198, п. 201.1 ст. 201, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, у результаті чого ним завищено податковий кредит на загальну суму 13 447 325 грн., що призвело до завищення суми від'ємного значення у сумі 13447325 грн.
На підставі такого акту і встановлених порушень, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.03.2018 року № НОМЕР_1, яким Товариству зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість на загальну суму 13 447 325 грн. (скарга Товариства на вказане рішення ДФС України залишена без задоволення).
Незгода з такими рішенням, а також правомірністю та підставами проведення перевірки і слугувало підставою для звернення Товариства до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить з того, що відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
У відповідності до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є, у тому числі: своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 79.1 - 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Так, відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, які підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Доводи податкового органу про отримання платником необгрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, які безспірно підтверджують існування обставин, що виключає право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для встановлення порушень з боку позивача та визначення йому спірного грошового зобовязання стало посилання податкового органу на відсутність у контрагента позивача - ТОВ «Стейл» основних складських та трудових засобів для здійснення господарської діяльності, а також відсутності останнього за місцезнаходженням. Також у акті перевірки міститься посилання на письмові пояснення ОСОБА_4, яка заперечує причетність до діяльності ТОВ «Стейл», у звязку з чим співробітники відповідача дійшли висновку, що Товариством сформований податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Стейл» на підставі податкових накладних складених в електронній формі без дотримання умов наявності реєстрації у порядку визначеному законодавством електронного підпису ОСОБА_4
Натомість, на підставі досліджених первинних документів судом встановлено, що у період, який перевірявся, Товариство мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Стейл» на підставі договорів купівлі-продажу, предметом яких було постачання соняшнику.
Фактичне виконання умов договорів підтверджується податковими і видатковими накладними, складеними за кожною партією товару, копії яких долучені до матеріалів справи. Постачання соняшнику відбувалось на двох базисах поставки, зокрема:
Придбаний товар використаний Товариством у власній господарській діяльності як сировина для виробництва соняшникової олії, яку реалізовано позивачем на території України та за її межами під час проведення експертних операцій.
Посилання податкового органу, що Товариством сформований податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Стейл» на підставі податкових накладних складених в електронній формі без дотримання умов наявності реєстрації у порядку визначеному законодавством електронного підпису ОСОБА_4 спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, надісланими ТОВ «Центр сертифікації ключів України» на виконання ухвали суду від 05.09.2018 року про витребування додаткових доказів, які в мовній мірі підтверджують факт отримання ОСОБА_4 посилених сертифікатів електронного цифрового підпису.
Щодо посилань податкового органу на пояснення ОСОБА_4 (директора ТОВ «Стейл»), яка заперечує свою участь у створенні вказаного Товариства суд зазначає, що показання при допит директора контаргента не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов'язань саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб'єктами господарювання.
При цьому, до винесення вироку у рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування не можиуть вважатися належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 року у справі № 2а-7075/12/2670 та від 26.06.2018 року у справі № 808/2360/17. Більш того, в матеріалах справи наявна нотаріальна посвідчена заява ОСОБА_4, в якій остання підтверджує свою участь у здійсненні діяльності ТОВ «Стейл» та укладанні вищевказаних правочинів з позивачем.
Посилання податкового органу на відсутність ТОВ «Стейл» за місцезнаходженням судом до уваги також до уваги не приймається, оскільки такі обставини засвідчують лише факт відсутності такого Товариства за місцезнаходженням та не можуть бути безумовною підставою для висновку про «безтоварність» спірних операцій здійснених саме із позивачем.
Отже, факт реальності придбання позивачем товарів (послуг) за вказаними договорами, підтверджується вищенаведеними первинними документами, які розцінені судом як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій.
Крім того, суд виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача ТОВ «Стейл» був зареєстрований в установленому законом порядку, відповідав ознакам і поняттю юридичної особи та виступав правоздатним учасником господарського обороту.
Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податків товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише відсутності у контрагента позивача достатньої кількості кваліфікованих працівників та складських приміщень для надання послуг позивачу.
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаним контрагентом, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність оскарженого податкового повідомлення-рішення та як наслідок наявність підстав для задоволення позову у цій частині.
Слід також зазначити, що відповідачем, у порушення вимог податкового законодавства вручено Товариству копію наказу про проведеня перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки 26.02.2018 року, тоді як сама перевірка проводилась у період з 21.02.2018 року по 22.02.2018 року та позивачем допущено посадових осіб податкового органу до її проведення, а тому суд з цього приводу враховує правову позицію, викладену постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 804/1113/16, відповідно до якої, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.
За таких обставин, враховуючи, що позивач допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, а відновлення порушених прав Товариства відбулось у вигляді визнання протиправним та скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, і, відповідно, про відмову у їх задоволенні в частині визнання протиправним та скасування наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 13.02.2018 року № 214 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Оптімус Плюс».
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
За таких обставин, відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплату судового збору у розмірі 201709,88 грн. (відповідно до задоволеної позовної вимоги майнового характеру) підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс» задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 22.03.2018 року № НОМЕР_1, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 13 447 325 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 15.11.2018 року.

Суддя ОСОБА_6