Справа № 296/6815/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/6815/17 Головуючий у 1-й інстанції: Галасюк Р.А.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

06 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С. Охрімчук І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 червня 2018 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, в якому просить скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Житомирської міської ради за №557 від 25.07.2017 про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 170грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КУпАП. Позов обґрунтовано тим, що 25.07.2017р. адміністративною комісією при виконавчому комітеті Житомирської міської ради було винесено постанову №153 та визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.155 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 170 гривень.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначає, що з протоколу про адміністративне правопорушення та постанови не вбачається, що позивач порушив приписи Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №78 від 24.01.2017р., оскільки позивачка працює в закладі, який не зазначений в додатках 2, 3 до Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25.07.2017р. адміністративна комісія при виконкомі Житомирської міської ради постановою №557 визнала винним та притягнула ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 155 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 170грн., за те, що вона 18.07.2017р. о 00 год. 10 хв. працюючи касиром закладу "Золота підкова" здійснювала діяльність у сфері надання послуг за адресою: м.Житомир, проспект Миру, 12, після 22 год. 00 хв. порушувала режим роботи встановлений з 08:00 год. до 22:00 год. рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №78 від 24.01.2017р.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернулася до суду для її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про адміністративне правопорушення стосовно позивача є законною та прийнята в межах повноважень адміністративної комісії.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Приписами ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що перелік повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Пунктом 9 п. "а" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (власні повноваження) належать встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно п.п. 4 п. "б" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо встановлення за погодженням з власниками зручного для населення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Відповідно до ч. 1 ст.155 КУпАП, порушення правил торгівлі, виконання робіт і надання послуг працівниками торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю, - тягне за собою накладення штрафу від одного до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положення ч. 3 ст.155 КУпАП визначають, що дії, передбачені частинами першою та другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'яти до двадцяти семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1 - 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частинами першою та другою статті 152-1, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, статтями 156-1, 156-2, 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 186-1, 189, 189-1, 196, 212-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155 КУпАП, суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

Загальні умови провадження торговельної діяльності, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування громадян, які придбавають товари для власних побутових потреб у підприємств, установ, організацій незалежно від організаційно-правової форми і форм власності, фізичних осіб-підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України визначаються Порядком провадження торговельної діяльності та правилами торговельного обслуговування населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №833 від 15.06.2006.

Згідно з п.13 Порядку провадження торговельної діяльності та п.1.7 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Мінекономіки від 24.07.2002 №219, якими регламентуються основні вимоги щодо роботи суб'єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства, - режим роботи торговельного об'єкта та закладу ресторанного господарства встановлюється суб'єктом господарювання самостійно, а у випадках, передбачених законодавством, за погодженням з органами місцевого самоврядування.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що повноваження органів місцевого самоврядування поширюються виключно щодо встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств, що належать до комунальної власності. Щодо встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств, установ та організацій сфери обслуговування, які не належать до комунальної власності, то органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями здійснювати таке встановлення виключно за погодженням з власником.

Виняток з цього правила передбачений п.13 Порядку провадження торговельної діяльності, який вказує, що власник має погоджувати режим роботи з органом місцевого самоврядування лише у випадках прямо передбачених законодавством.

Крім того, Положенням про порядок встановлення режиму роботи об'єктів торгівлі, закладів ресторанного господарства та сфери послуг на території м. Житомира, яке затверджене рішенням виконавчого комітету міської ради від 16.10.2013 №491 (далі - Положення) визначено організаційно-правові засади порядку встановлення режиму роботи об'єктів торгівлі, закладів ресторанного господарства та сфери послуг (як стаціонарних, так і тимчасових) для здійснення підприємницької діяльності, розташованих на території м. Житомира та регламентує часові періоди, протягом яких суб'єкт господарювання здійснює діяльність в об'єктах торгівлі, закладах ресторанного господарства та сфери послуг.

Виконавчим комітетом Житомирської міської ради Житомирської області 24.01.2017 було прийнято рішення №78 "Про встановлення режиму роботи об'єктів торгівлі, закладів ресторанного господарства та сфери послуг на території м. Житомира", в пункті 2 та 3 якого зазначено - "2. Відмовити у встановленні режиму роботи об'єктів торгівлі, закладів ресторанного господарства та сфери послуг в нічний час на території м. Житомира згідно з додатком 2.; 3. Встановити режим роботи з 8 год. до 22 год. всім закладам, які здійснюють діяльність у сфері розповсюдження лотерей, згідно з додатком 3."

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 18.07.2017 року визнано протиправним та скасовано п. 3 рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області №78 від 24.01.2017 року в частині встановлення режиму роботи з 08.00 год. до 22.00 год. для ТзОВ "Укрлото-Київ". В скасуванні п.2 вказаного рішення - відмовлено.

Відповідно до пунктів Додатку 2 та Додатку 3 до вказаного рішення не передбачено будь-яких обмежень для розповсюдження державних лотерей для закладу "Золота підкова" за адресою м. Житомир, проспект Миру,12.

Рішення виконкому Житомирської міської ради №78 від 24.01.2017 року оприлюднено на офіційному сайті Житомирської міської ради та є загальновідомим.

Колегія суддів зауважує, що згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що підставою для притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.155 КУпАП слугувало саме невиконання останньою вимог Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №78 від 24.01.2017 року, оскільки особа, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, працює в закладі, який не зазначений в додатках 2, 3 до Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №78 від 24.01.2017 року.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з аналізу ст.155 КУпАП слідує, що суб'єктом правопорушення за вказаною нормою може бути особа, яка є працівником торгівлі, громадського харчування та сфери послуг або суб'єктом підприємницької діяльності.

Проте, як встановлено з матеріалів справи, позивач не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності.

Водночас, Правила торгівлі встановлюються на виконання Закону України "Про захист прав споживачів" Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №833 "Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення".

Наказом Міністерства економіки України №104 від 19.04.2007 року затверджені Правила роздрібної торгівлі непродовольчими товарами.

В преамбулі Закону "Про захист прав споживачів" зазначено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При цьому до виконавців робіт та надавачів послуг, виробників і продавців товарів законодавство відносить виключно суб'єктів господарювання (п.п.3,4, 18 ч.1 ст.1 Закону).

Згідно вказаного закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22 ч.1 ст.1 Закону).

Під послугою (п.17 ч.1 ст.1 Закону) розуміється діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

При цьому, надання послуг шляхом їх реалізації (п.20 ч.1 ст.1 Закону) слід розуміти як діяльність суб'єктів господарювання з продажу товарів (робіт, послуг).

Пунктом 1 Порядку "Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 № 833 визначено, що ці Порядок та правила визначають загальні умови провадження торговельної діяльності суб'єктами оптової торгівлі, роздрібної торгівлі, закладами ресторанного господарства, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування споживачів (покупців), які придбавають товари у підприємств, установ та організацій незалежно від організаційно-правової форми і форми власності, фізичних осіб - підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України (далі - суб'єкти господарювання).

Отже, діяльність з розповсюдження лотерей є окремим самостійним видом діяльності, на який не розповсюджуються вимоги вищевказаних нормативно-правових актів у сфері торгівлі та надання послуг.

Так, п.3 ст.1 Закону України "Про державні лотереї в Україні" від 06 вересня 2012 року №5204-VI (далі - Закон №5204) визначено, що державна лотерея - лотерея, що проводиться оператором лотерей відповідно до цього Закону.

Лотерея - масова гра, незалежно від її назви, умовами проведення якої передбачається розіграш призового (виграшного) фонду між її гравцями і перемога в якій має випадковий характер, територія проведення (розповсюдження) якої поширюється за межі однієї будівлі (споруди), незалежно від способу прийняття грошей за участь у такій грі (п. 2 ст. 1 Закону №5204).

Оператор державних лотерей юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, що одержала право на проведення державних лотерей у порядку, визначеному Законом № 5204 (п. 11 ст. 1 Закону № 5204 ).

Відповідно до п.11 ст.1 Закону №5204 розповсюджувач державної лотереї юридична або фізична особа, яка за дорученням оператора державних лотерей здійснює у сукупності або окремо прийняття ставок безпосередньо у гравців, виплату призів, а також інші операції, пов'язані з розповсюдженням державних лотерей.

Згідно з п.2 ст.6 Закону №5204 оператор державних лотерей забезпечує діяльність, спрямовану на проведення державних лотерей на всій території України. Оператор державних лотерей повинен мати пункти розповсюдження державних лотерей.

Оператор державних лотерей укладає письмові договори з розповсюджувачами державної лотереї - юридичними чи фізичними особами (п. 2 ст. 9 Закону № 5204).

За приписами ст. 9 Закону № 5204 розповсюджувач державної лотереї виконує такі функції: здійснює прийом ставок від гравців і передає їх оператору державних лотерей; видає (виплачує) призи переможцям державних лотерей у випадках, передбачених умовами проведення державної лотереї; веде облік і надає оператору державних лотерей звітність про рух лотерейних білетів і виручки; забезпечує вільний доступ громадянам до придбання лотерейних білетів і отримання призів; проводить популяризацію державної лотереї та роз'яснює правила участі в ній; виконує інші функції, визначені в укладеному між розповсюджувачем та оператором договорі про розповсюдження державних лотерей.

Юридичні або фізичні особи мають право здійснювати розповсюдження державної лотереї за наявності посвідчення, виданого оператором державних лотерей, форма якого визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, політики у сфері випуску і проведення лотерей.

Положеннями ст. 2 Закону № 5204 визначено, що законодавство про лотереї складається з цього Закону, що є спеціальним (базовим) законом у регулюванні лотерейної сфери, інших нормативно-правових актів.

Ліцензування діяльності з випуску та проведення лотерей здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності".

Законодавство у сфері захисту прав споживачів поширюється на відносини, пов'язані з проведенням державних лотерей, лотерейну сферу лише в частині, що стосується процесу прийняття ставок у лотереї та виплати призів (виграшів).

Частиною 7 ст.6 Закону №5204-VI визначено, що розповсюдження державних лотерей здійснюється на всій території України та не потребує одержання спеціальних дозволів.

Відповідно до ч.9 ст.6 цього ж Закону органи місцевого самоврядування та місцеві органи виконавчої влади зобов'язані сприяти розвитку і поширенню державної лотереї на відповідних територіях. Діяльність з розповсюдження державних лотерей оператора та розповсюджувачів державних лотерей не підлягає ліцензуванню, квотуванню або обмеженню.

Вимоги до розповсюдження лотерей визначені у п.4.3. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з випуску та проведення лотерей, затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва і Міністерства фінансів України 12.12.2002 №128/1037.

За приписами п.4.3.2 Ліцензійних умов розповсюдження лотерей не повинне порушувати громадський порядок і перешкоджати пересуванню транспорту та пішоходів.

Згідно з п.4.3.11 Ліцензійних умов розповсюдження на території України лотерейних білетів та прийняття сплати участі у лотереї повинно здійснюватися за суворого дотримання принципу добровільності. Оператору та розповсюджувачам забороняється обумовлювати продаж товарів, виконання робіт, надання послуг, набуття майнових прав та благ обов'язковим придбанням лотерейного білета або здійсненням сплати участі у лотереї через електронну систему. Розповсюджувачі не можуть змінювати встановлений оператором розмір сплати участі у лотереї чи ціну лотерейного білета.

Пунктом 4.3.1. Ліцензійних умов передбачено, що мережа розповсюдження лотерейних білетів (сплати участі в лотереї) може складатися з власної мережі розповсюдження оператора та мережі розповсюджувачів, що працюють з оператором на договірній основі.

Розповсюджувачі мають право здійснювати продаж білетів державної лотереї та/або прийняття сплаті участі у цій лотереї через електронну систему при наявності посвідчення, виданого оператором, форма та порядок видачі якого рекомендована Міністерством фінансів України.

Для фізичної особи - розповсюджувача видається іменне посвідчення, яке містить фотографічну картку особи, скріплену печаткою оператора, номер, серію паспорта (посвідчення особи), строк дії такого посвідчення, опис виду лотереї, а також підпис посадової особи оператора, що уповноважує зазначену фізичну особу здійснювати дії з продажу білетів або сплату участі у лотереї.

Для юридичної особи - розповсюджувача видається фірмове посвідчення, яке містить печатку оператора, опис виду лотереї, місце розташування пункту продажу білетів або сплати участі у лотереї, строк дії такого посвідчення та підпис посадової особи оператора.

Контроль за додержанням розповсюджувачами вимог нормативно-правових актів, що регламентують випуск та проведення лотерей, здійснюється у порядку контролю за додержанням оператором Ліцензійних умов (п.4.3.8.).

Частинами 5-6 ст. 9 Закону №5204 визначено, що розповсюдження державних лотерей фізичними та юридичними особами відповідно до укладених з оператором державних лотерей договорів не потребує будь-яких дозволів. Розповсюдження державних лотерей не вимагає обов'язкової реєстрації суб'єктами підприємницької діяльності фізичних осіб - розповсюджувачів. Держава сприяє збільшенню мережі розповсюдження державних лотерей.

Розповсюдження державних лотерей здійснюється будь-де на території України та у будь-який спосіб, не заборонений законодавством. Розповсюджувачі державних лотерей самостійно обирають місця для такої діяльності.

Аналізуючи наведені норми законодавства суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що діяльність з розповсюдження лотерей є особливим видом діяльності, яка регулюється спеціальним законодавством та не належить до діяльності, пов'язаної з сферою торгівлі, виконання робіт і надання послуг, хоча і має певну схожість до таких видів діяльності.

Суттєвою відмінністю цієї діяльності є те, що вона має спеціальні гарантії на рівні законодавчого акту, які забороняють обмежувати її у певний спосіб. Більше того, спеціальним законом розповсюдження лотерей у порівнянні зі сферою торгівлі, виконання робіт і надання послуг розповсюдження лотерей має більш привілейований статус, який полягає в тому, що розповсюдження державних лотерей здійснюється будь-де на території України та у будь-який спосіб, не заборонений законодавством, а розповсюджувачі державних лотерей самостійно обирають місця для такої діяльності.

При цьому, на органи місцевого самоврядування та місцеві органи виконавчої влади покладено обов'язок сприяти розвитку і поширенню державної лотереї на відповідних територіях, а не створювати перешкоди для такої діяльності.

На думку колегії суддів, в сфері торгівлі, на відміну від порядку розповсюдження лотерей, відповідні правила торгівлі затверджуються не на рівні закону, а на рівні підзаконних нормативно-правових актів, згаданих раніше.

Таким чином, виходячи з вищенаведених норм закону та встановлених обставин справи суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КУпАП України, оскільки не є працівниками торгівлі, виконання робіт та послуг.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч.1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що слід скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області про скасування постанови скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Житомирської міської ради №557 від 25.07.2017р. про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 170 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 КУпАП та закрити справу.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 грудня 2018 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Моніч Б.С. Охрімчук І.Г.