Справа № 807/292/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1200/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Іщук Л.П., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 807/292/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виноградівська міська рада Закарпатської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,-

суддя в 1-й інстанції - Ващилін Р.О.,

час ухвалення рішення - 02.08.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 16.08.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.12.2017 р. №, складене Головним управлінням ДФС у Закарпатській області відносно ОСОБА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем неправомірно винесено податкове повідомлення-рішення, яким збільшено податкове зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік, надіслане всупереч п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України тільки в грудні 2017 року, оскільки договір оренди землі вважається припиненим з 07.11.2014 р. у зв'язку з припиненням державної реєстрації його як фізичної особи-підприємця. Окрім того, повідомив, що згідно з договором купівлі-продажу майнового комплексу від 21.10.2015 р. майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, яка перебувала в оренді позивача, проданий ОСОБА_2.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що ст. 141 Земельного кодексу України передбачає підстави припинення договору, а не сам факт такого припинення. Крім того, позивач не звертався з заявою до Виноградівської міської ради про дострокове припинення договору оренди та не надав документи, які б підтверджували таке припинення.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що право власності ОСОБА_1 на майновий комплекс, що розташований на земельній ділянці, за користування якою позивачу нараховано орендну плату за 2017 рік, припинено з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто з 21 жовтня 2015 р.

Оскільки відчужений позивачем об'єкт нерухомості розташований на орендованій земельній ділянці, набувач такого майна отримав право користування такою земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому обсязі, що були у попереднього землекористувача, а відтак новий власник зобов'язаний сплачувати орендну плату, адже в силу вимог ст.ст. 182, 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, враховуючи вищезазначені законодавчі норми, обов'язку сплачувати орендну плату за земельну ділянку за 2017 рік в ОСОБА_1 не було, тому нарахування позивачу податковим повідомленням-рішенням від 15.12.2017 р. № податкового зобов'язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб» за 2017 рік є безпідставним.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно не дослідив і не оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 12.12.2008 року між Виноградівською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до предмету якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для комерційної діяльності. Договір оренди підписано та скріплено печатками Виноградівської міської ради та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Згідно п. 2 договору оренди об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 0,5106 га.

П. 14 договору оренди передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для обслуговування майнового комплексу в м. Виноградів, вул. Меденція, буд. 6.

Згідно з умовами договору оренди орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3906,50 грн. (8,0% нормативної грошової оцінки земельної ділянки) в місяць без ПДВ.

Вказаний договір оренди укладено строком на 49 років. Відповідно до п. 32 договору, дія цього договору припиняється, в тому числі, в разі ліквідації юридичної особи-орендаря, а також в інших випадках, передбачених законом.

07 листопада 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (арк. спр. 17 - 21).

Ч. 8 ст. 4 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» №755-IV від 15.05.2003 р. передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

В подальшому майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,5106 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка перебувала в оренді ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 12.12.2008 р., був відчужений на підставі договору купівлі-продажу майнового комплексу від 21 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) (арк. спр. 33 - 34).

Листом, адресованим міському голові м. Виноградів, ОСОБА_1 повідомив про припинення ним здійснення підприємницької діяльності з 07 листопада 2014 року та про факт відчуження майнового комплексу, розташованого на орендованій земельній ділянці, згідно з договором купівлі-продажу від 21.10.2015 р., новим власником якого є ОСОБА_2. Також проінформовано, що земельною ділянкою з моменту відчуження майнового комплексу не користується (арк. спр. 71).

Головне управління ДФС у Закарпатській області на підставі отриманих від Виноградівської міської ради відомостей стосовно переліку орендарів, з якими укладено договори оренди землі комунальної або державної власності станом на 01.02.2017 р., та нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, прийняло податкове повідомлення-рішення від 15.12.2017 р. №, яким ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб» за 2017 рік у розмірі 168510,24 грн. (арк. спр. 11).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач скористався правом на адміністративне оскарження та подав до ДФС України свої заперечення (акр. спр. 12).

Рішенням про результати розгляду скарги №3057/Л/99-99-11-02-01-14 від 02.03.2018 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи прийняте контролюючим органом рішення протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства України, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ПК України) плата за землю є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У відповідності до підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Як визначено пунктами 288.2 та 288.3 статті 288 ПК України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об'єктом ж оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

За змістом пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Водночас, статтею 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За змістом ж статей 125 та 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, для цілей регулювання земельних відносин виникнення права користування (оренди) земельної ділянки та припинення цього права пов'язане із фактом державної реєстрації відповідного договору (припинення цього договору).

Разом з тим, як вже зазначалось, положення ПК України пов'язують податковий обов'язок орендаря по сплаті орендної плати за землю з наявністю чинного договору про оренду земельної ділянки та фактичним перебуванням землі у користуванні орендаря, а не з реєстрацією права оренди земельної ділянки (припинення цього права), обов'язок щодо чого встановлений нормами земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів, прийшла до переконання, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є лише підставою для припинення права користування земельною ділянкою, а порядок такого припинення передбачений договором.

Відповідно до п. 32 договору оренди землі, дія цього договору припиняється, в разі закінчення строку, на який його укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викуп земельної ділянки для суспільних потреб; ліквідації юридичної особи-орендаря, а також в інших випадках, передбачених законом.

П. 33 договору оренди землі передбачені умови припинення договору шляхом його розірвання, в тому числі за взаємною згодою сторін. У п. 34 цього договору сторони погодилися, що дострокове розірвання договору здійснюється лише за умови письмового попередження зацікавленої в цьому сторони не пізніше, ніж за один місяць.

Позивач посилається на лист від адресованим міському голові м. Виноградів, в якому ОСОБА_1 повідомив про припинення ним здійснення підприємницької діяльності з 07 листопада 2014 року та про факт відчуження майнового комплексу, розташованого на орендованій земельній ділянці, згідно з договором купівлі-продажу від 21.10.2015 р., новим власником якого є ОСОБА_2 та вказав, що земельною ділянкою з моменту відчуження майнового комплексу не користується, як на підставу протиправного винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення, однак колегія суддів, звертає увагу, що даний лист не був письмовою заявою про дострокове припинення договору оренди земельної ділянки, як це передбачено п. 34 договору, а лише містив інформативні дані.

На підставі вищенаведеного колегія суддів прийшла до переконання, що в разі відчуження об'єкта нерухомості право користування земельною ділянкою не припиняється та не переходить автоматично до набувача такого майна, тобто укладення договору купівлі-продажу майнового комплексу від 21 жовтня 2015 року, автоматично не припинила дію укладеного договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

В свою чергу, п. 20 договору про оренду земельної ділянки передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він отримав її, на підставі чого, колегія суддів робить висновок, що орендар повертає земельну ділянку орендодавцеві, а не передає новому власнику нерухомого майна чи третій особі.

За встановлених у даній справі обставин дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення орендодавцю не відбулося, у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували наведене, а тому колегія суддів приходить до переконання, що позивач не втратив статус суб'єкта орендної плати землю та, як наслідок, не позбувся обов'язку її сплати, у зв'язку з чим позов є необгрунтованим та не підлягає до задоволення.

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області - задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 807/292/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Л. П. Іщук
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 05.12.2018 року