Справа № 520/11047/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

07.12.2018 р. справа №520/11047/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі: секретаря - Стрєлка О.В., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку ст.283 КАС України у відкритому судовому засіданні справу за заявою

ГУ ДФС у Харківській області
до ТОВ "Поліграфпак Плюс"
про1) підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків за рішенням контролюючого органу від 04.12.2018р. №50479/10/20-40-13-05-14, 2) зупинення видаткових операцій ТОВ "Поліграфпак Плюс" на рахунку №2195 у Харківському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 351533, на рахунку №5444 у Харківському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 351533, на рахунку №2001 у ПуПТ КБ "Акордбанк" МФО 380634, -
встановив:

Субєкт владних повноважень, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків за рішенням контролюючого органу від 04.12.2018р. №50479/10/20-40-13-05-14, 2) зупинення видаткових операцій ТОВ "Поліграфпак Плюс" на рахунку №2195 у Харківському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 351533, на рахунку №5444 у Харківському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 351533, на рахунку №2001 у ПуПТ КБ "Акордбанк" МФО 380634.

Підставами позову є доводи про те, що платник податків відмовив у проведенні під час фактичної перевірки інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів у присутності (за участі) працівників контролюючого органу, а також відмовив у допуску працівників контролюючого органу до приміщень, котрі використовуються у межах господарської діяльності. Вказані обставини є визначеною законом підставою для накладення арешту на кошти платника у банківській установі.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Поліграфпак Плюс», з поданим позовом не погодився.

Підставою заперечень проти позову є доводи про те, що підстави для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна підприємства відсутні, оскільки у спірних правовідносинах контролюючим органом порушено процедуру застосування адміністративного арешту, а твердження щодо відмови у проведенні інвентаризації не відповідає дійсності, оскільки інвентаризація підприємством фактично проведена, про що контролюючий орган був повідомлений.

Суд, вивчивши доводи заяви контролюючого органу, заперечень платника податків проти позову, заслухавши представників сторін, виконавши вимоги процесуального закону стосовно збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, зясувавши обставини спірних правовідносин, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, котрі врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області було видано наказ №6032 від 16.08.2018р. з приводу призначення фактичної перевірки ТОВ «Поліграфпак Плюс» стосовно питання дотримання законодавства 1) з обігу готівки, 2) з проведення розрахункових операцій, 3) з ведення касових операцій, 4) з укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з найманими працівниками.

У ході реалізації приписів згаданого рішення контролюючим органом було розпочато перевірку та складено лист від 20.08.2018р. №34799/10/20-40-14-10-18 з вимогою 1) про здійснення інвентаризації станом на 21.08.2018р. основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів у присутності (за участі) працівників органу доходів і зборів та з вимогою 2) про забезпечення доступу працівників контролюючого органу до приміщень, котрі використовуються у межах фінансово-господарської діяльності платника податків.

Даний лист було одержано представником платника податків 20.08.2018 року.

Розпочата за наказом №6032 від 16.08.2018р. перевірка у спірних правовідносинах була завершена.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 23.08.2018р. №3578/20-40-13-14-08/40917786.

У тексті акту контролюючим органом викладені обставини невиконання платником вимог листа ГУ від 20.08.2018 р. №34799/10/20-40-14-10-18.

Рішенням контролюючого органу від 04.12.2018 р. №50479/10/20-40-13-05-14 до майна платника було застосовано умовний адміністративний арешт.

Як зясовано судом, юридичною підставою для винесення цього рішення контролюючий орган обрав положення п. 94.2.8 ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України, а фактичною підставою послугувало судження контролюючого органу про невиконання платником вимоги з приводу проведення інвентаризації у присутності (за участі) працівників органу доходів і зборів.

Розглядаючи справу, суд зважає, що відповідно до п. 20.1.9 ст.20 ОСОБА_3 кодексу України контролюючі органи дійсно мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Водночас із цим, закон не покладає на платника податків обовязку проводити процедуру інвентаризації та зняття залишків за участю чи у присутності працівників контролюючого органу.

Правильність саме такого тлумачення змісту п. 20.1.9 ст. 20 ОСОБА_3 кодексу України підтверджується положеннями п. 20.1.12 ст. 20 ОСОБА_3 кодексу України, де прямо указано, що контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від посадових або службових осіб платника податків залучення повноважних осіб для спільного з працівниками контролюючого органу зняття показань внутрішніх та зовнішніх лічильників, якими обладнані технічні пристрої, що використовуються у процесі провадження діяльності, що перевіряється.

Таким чином, використання законодавцем у приписах п. 20.1.12 ст. 20 ОСОБА_3 кодексу України прикметника «спільного» свідчить про те, що процедура реалізації владним субєктом контрольної функції за п.20.1.9 ст.20 ОСОБА_3 кодексу України має відбуватись без цієї кваліфікуючої ознаки.

Окрім того, розглядаючи справу, суд зважає, що у силу п. 20.1.13 ст.20 ОСОБА_3 кодексу України контролюючі органи мають право доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об'єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов'язані з іншими об'єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що правовідносини з приводу адміністративного арешту майна платника податків унормовані, насамперед, приписами ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України.

Інші норми ОСОБА_3 кодексу України, котрі регламентують суміжні чи подібні процедури податкового примусу за іншими підставами, а саме: п. 20.1.31 ст. 20 (зупинення операцій на рахунках у банку за не допуск до обстеження приміщень і територій), п. 20.1.32 ст. 20 (зупинення операцій на рахунках у банку за створення перешкод у діяльності податкового керуючого), п. 20.1.33 ст. 20 (арешт за недостатність майна для погашення податкового боргу), п. 89.4 ст. 89 (зупинення операцій на рахунках у банку за не допуск податкового керуючого), п. 91.4 ст.91 (зупинення операцій на рахунках у банку за невиконання законних вимог податкового керуючого) ОСОБА_3 кодексу України, на спірні правовідносини не поширюються, а відтак, застосуванню при розвязанні даного спору не підлягають.

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що згідно з п. 94.2 ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (який у розумінні п. 94.1 ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків (а не лише сплати податкового боргу), визначених законом) застосовується у разі, коли платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (п. 94.2.3 ст. 94) або у разі коли платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки) (п. 94.2.8 ст. 94).

Отже, відмова платника податків від виконання обовязку за п.20.1.9 ст.20 ОСОБА_3 кодексу України зумовлює виникнення підстави для застосування адміністративного арешту за п. 94.2.8 ст.94 ОСОБА_3 кодексу України, а відмова платника податків від виконання обовязку за п. 20.1.13 ст. 20 ОСОБА_3 кодексу України зумовлює виникнення підстави для застосування адміністративного арешту за п. 94.2.3 ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України.

Суд повторно зауважує, що запроваджена п.94.2.3 ст.94 ОСОБА_3 кодексу України підстава для застосування адміністративного арешту майна платника податків є самостійним приводом для реалізації контролюючим органом заходів податкового примусу виключно за процедурою ст.94 ОСОБА_3 кодексу України і жодним чином не стосується інших аналогічних суміжних процедур, згаданих у п.20.1.31 ст.20 (зупинення операцій на рахунках у банку за не допуск до обстеження приміщень і територій), п.20.1.32 ст.20 (зупинення операцій на рахунках у банку за створення перешкод у діяльності податкового керуючого), п.20.1.33 ст.20 (арешт за недостатність майна для погашення податкового боргу), п.89.4 ст. 89 (зупинення операцій на рахунках у банку за не допуск податкового керуючого), п.91.4 ст.91 (зупинення операцій на рахунках у банку за невиконання законних вимог податкового керуючого) ОСОБА_3 кодексу України.

При цьому, суд відмічає, що як за п.94.2.3 ст.94 ОСОБА_3 кодексу України, так і п. 94.2.8 ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України можуть бути застосовані два цілком окремі, самостійні та незалежні один від одного заходи державного податкового примусу, а саме: контролюючим органом арешт майна платника податків у порядку абз. 1 п. 94.6 ст. 96 ОСОБА_3 кодексу України з подальшим судовим підтвердженням відповідно до абз. 1 п. 94.10 ст. 94 цього ж кодексу; судом арешт коштів у порядку абз.3 п.94.6 ст.94 ОСОБА_3 кодексу України за зверненням контролюючого органу.

ОСОБА_3 кодексу України не містять жодних підстав для висновку про існування інституту загального адміністративного арешту майна платника податків, взаємозалежними та нерозривно існуючими складовими якого є 1) арешт усього майна за винятком коштів та 2) арешт коштів.

Суд вважає, що кожен з наведених заходів державного податкового примусу спрямований на створення рівнозначних юридичних наслідків відносно окремих обєктів власності платника: 1) обмеження правомочностей власника відносно усього майна за винятком коштів у звязку з невиконанням податкового обовязку у вигляді допуску до перевірки та подання документів до перевірки (у зв'язку з відмовою від проведення інвентаризації); 2) обмеження правомочностей власника відносно коштів у звязку з невиконанням податкового обовязку у вигляді допуску до перевірки та подання документів до перевірки (у зв'язку з відмовою від проведення інвентаризації).

За приписами абз.3 п.94.6 ст.94 ОСОБА_3 кодексу України звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Відповідно до п.94.19 ст.94 ОСОБА_3 кодексу України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з: 94.19.1. відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим; 94.19.2. погашенням податкового боргу платника податків; 94.19.3. усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту; 94.19.4. ліквідацією платника податків, у тому числі внаслідок проведення процедури банкрутства; 94.19.5. наданням відповідному контролюючого органу третьою особою належних доказів про належність арештованого майна до об'єктів права власності цієї третьої особи; 94.19.6. скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про арешт; 94.19.7. прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту; 94.19.8. пред'явленням платником податків дозволів (ліцензій) на провадження діяльності, а також документа, що підтверджує реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій, здійснену в установленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; 94.19.9. фактичним проведенням платником податків інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Порівнюючи зміст п. 94.2 ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України із змістом п. 94.19 ст. 94 названого кодексу, суд доходить висновку, що передбаченій п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України підставі для застосування адміністративного арешту майна платника податків кореспондує передбачена п. 94.19.3 ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України підстава припинення дії арешту - усунення платником податків причин застосування адміністративного арешту, тобто допуск платником працівників тероргану ДФС України до проведення призначеної контролюючим органом перевірки або допуск платником працівників тероргану ДФС України до приміщень, котрі використовуються у межах господарської діяльності.

При цьому, у силу дії прямої норми абз. 3 п. 94.6 ст. 94 ОСОБА_3 кодексу України за цією підставою припинення дії застосованого адміністративного арешту коштів має відбуватись виключно за рішенням суду.

Для забезпечення можливості прийняття судом такого рішення, строк дії наказу про призначення перевірки (за відмову від виконання якого до майна платника було застосовано арешт) повинен тривати, тобто перебіг строку дії наказу має бути зупинений контролюючим органом за процедурою абз. 3 п. 82.4 ст. 82 ОСОБА_3 кодексу України.

Закінчення строку дії наказу контролюючого органу про призначення перевірки унеможливлює подальше прийняття судом рішення про припинення адміністративного арешту коштів платника, а тому призводить до абсолютної безперервності та нескінченності існування означеного арешту, що прямо суперечить запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

У даному конкретному випадку призначена наказом контролюючого органу №6032 від 16.08.2018 р. перевірка розпочата і завершена, тобто проведена, а не зупинена, у звязку з чим згаданий наказ вичерпав дію у часі.

Правових підстав для поновлення строку призначеної цим наказом перевірки суд не вбачає.

Таким чином, за підставою відмови від допуску працівників контролюючого органу до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об'єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов'язані з іншими об'єктами оподаткування суд не знаходить підстав для задоволення заявлених органом доходів і зборів вимог.

Тим більше, що саме ця обставина не слугувала ані причиною для видання контролюючим органом власного рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, ані причиною для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунках у банку.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відсутня подія протиправної відмови платника податків від проведення інвентаризації у присутності (за участі) працівників органу доходів і зборів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу цієї норми Основного Закону України платник не зобовязаний виконувати вимогу контролюючого органу про здійснення інвентаризації за участі (у присутності) працівників органу доходів і зборів, а контролюючий орган не має права за подіями 16.08.2018 р. - 23.08.2018 р. лише 04.12.2018 р. ініціювати процедуру застосування адміністративного арешту майна платника податків, бо такого порядку дій законом не передбачено і саме такий порядок дій прямо суперечить правилу юридичної визначеності як невідємній складовій запровадженого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, тримаючи платника тривалий час у стані юридичної непевності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Проведений судовий розгляд показав, що заявлена владним субєктом вимога порушує права та охоронювані законом інтереси особи у галузі податкової справи, а тому не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Судове рішення виготовлено у повному обсязі 07.12.2018 року.

Суддя Сліденко А.В.