Справа № 810/2603/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року № 810/2603/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Київський області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Агрокомпані» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонсай Трейд» про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Київський області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Агрокомпані» (, адреса місцезнаходження-51925, Дніпропетровська обл., місто Кам'янське, вул. Короленківська, будинок 14) та Товариства з обмеженою відповідальністю «БонсайТрейд» (, адреса місцезнаходження: 07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Промислова, буд. 4, оф. 12) у якому просить суд визнати недійсним правочин між ТОВ «Сігма Агрокомпані» і ТОВ «БонсайТрейд» за результатами якого складені податкові накладні накладні від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11, від 18.11.2016 №9.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2017 у кримінальній справі 755/5231/17 директора ТОВ «Сігма Агрокомпані» визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.2051 КК України, тобто внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей.

Так, зазначеним вироком встановлено, що номінальний директор ТОВ «Сігма Агрокомпані», не маючи наміру на здійснення реальної господарської діяльності, з метою надання вигоди третім особам та прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, виступив засновником ТОВ «Сігма Агрокомпані» згідно реєстраційних документів, разом з цим, будь-яких фінансово-господарських документів від імені очолюваного ним підприємства не підписував.

Наведені обставини позивач вважає такими, що свідчать про невідповідність правочину, укладеного між ТОВ «Сігма Агрокомпані» і ТОВ «БонсайТрейд», інтересам держави і суспільства, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідачі правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. У судові засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги, що перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом не встановлено, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив здійснювати розгляд заяви у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Агрокомпані», як постачальником, виписано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БонсайТрейд» (покупця) податкові накладні, а саме: № 8 від 17.11.2016 про поставку товарів (тушка курчат для гриля та барбекю охолоджена) на суму 400000,00 грн., у тому числі ПДВ 66666,67 грн.; №13 від 16.11.2016 (тушка курчат для гриля та барбекю охолоджена) на суму 36000,01 грн., у тому числі ПДВ 6000,00 грн.; №11 від 18.11.2016 (тушка курчат для гриля та барбекю охолоджена) на суму 500000,00 грн., у тому числі ПДВ 83333,33 грн.,загалом на 936000,00 грн. в т.ч. ПДВ 156000,00 грн.

Докази складання податкової накладної №9 від 18.11.2016 на суму 700000,00 грн., у тому числі ПДВ 116666,67 грн., в матеріалах справи відсутні. Тому суд не приймає до уваги посилання позивача на цей документ.

Судом встановлено, що податкові накладні від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11 від імені ТОВ «Сігма Агрокомпані» підписано ОСОБА_1 (особа, яка склала податкову накладну).

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2017 у кримінальній справі 755/5231/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2051 КК України, тобто внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей.

Оскільки, з моменту державної реєстрації ТОВ «Сігма Агрокомпані» правочини від імені зазначеного товариства вчинялись поза волею номінального директора ОСОБА_1 з метою надання податкової вигоди третім особам та прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, за переконанням позивача, правочин між ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «БонсайТрейд», за результатами якого складені податкові накладні від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, вчинявся з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та порушує публічний порядок.

З посиланням на норми підпункту 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України Головне управління ДФС у Київський області звернулось з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами пункту 5 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Згідно з пунктом першим Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 N 236, Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до підпункту 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Таким чином, в розумінні пункту сьомого частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 20 Податкового кодексу України, Головне управління ДФС у Київській області є державним органом, наділеним публічно-владними управлінськими функціями, тобто суб'єктом владних повноважень, а спір у справі виник у зв'язку з виконанням ним відповідних функцій.

Аналізуючи норми законодавства, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що податкові органи наділені повноваженнями на звернення до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між платником податку та його контрагентом, з метою, що завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20.06.2018 у справі N 802/470/17-а щодо прийняття до розгляду зазначеної категорії справ.

Таким чином суд дійшов висновку, що даний позов суб'єкта владних повноважень про визнання правочину недійсним є публічно - правовим спором та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно частин першої та другої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За відсутності документа, що фіксує зміст правочину, вважається, що такий правочин вчинено усно.

Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів (частина друга статті 206 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Суд зазначає, що за результатами взаємовідносин між ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «БонсайТрейд» складені податкові накладні від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11. Як вбачається із їх змісту, ТОВ «Сігма Агрокомпані» продало (поставило), а ТОВ «БонсайТрейд» купило (отримало) товари на загальну суму 936000,00 грн. в т.ч. ПДВ 156000,00 грн.

Враховуючи сутність податкової накладної, законодавчо визначених підстав для їх складання та безпосереднього змісту податкових накладних від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11, суд дійшов висновку, що ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «БонсайТрейд» здійснили дії, спрямовані на набуття взаємних цивільних прав та обов'язків, а відтак суд констатує наявність вчиненого між ними правочину за результатами якого складені податкові накладні від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені вимоги, додержання яких є необхідними умовами дійсності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з положеннями статті 215 Цивільного кодексу України, недодержання зазначених вимог в момент вчинення правочину є підставою недійсності такого правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно статті 30 Цивільного кодексу України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно частини першої статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Як встановлено судом, між ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «БонсайТрейд» вчинено правочин щодо поставки товарів за результатами якого складені накладні від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11 на загальну суму 936000,00 грн., у тому числі ПДВ 156000,00 грн. Особою, яка склала ці податкові накладну від імені ТОВ «Сігма Агрокомпані», є громадянин України ОСОБА_1

Згідно даних, які містяться в ЄДРПОУ (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) ОСОБА_1 з 29.06.2016 є керівником ТОВ «Сігма Агрокомпані» уповноваженим представляти підприємство у правовідносинах із третіми особами, вчиняти від його імені дії без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Водночас, в матеріалах справи наявний вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2017 у кримінальній справі 755/5231/17 яким встановлено, що ОСОБА_1, усвідомлюючи, що його дії будуть мати злочинний характер, з метою отримання грошової винагороди, вступив у злочинну змову з невстановленою слідством особою, дії якої були направлені на досягнення злочинного умислу, а саме, внесення в документи, які подаються для проведення реєстрації юридичної особи, ТОВ «Сігма Агрокомпані» (), завідомо неправдивих відомостей та з подальшим використанням статутних та реєстраційних даних з метою ведення незаконної фінансово-господарської діяльності.

Так, ОСОБА_1, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, надав копію паспорту, копію реєстраційного номера облікової карти податків невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка на підставі цих документів виготовила протокол №3 загальних зборів учасників від 28.06.2016 та на підставі модельного статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2011 №1182, де ОСОБА_1 зазначений, як єдиний учасник ТОВ «Сігма Агрокомпані».

У подальшому, у невстановлений слідством час, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, ОСОБА_1 підписав протокол №3 від 28.06.2016, у який були внесені неправдиві відомості щодо наміру здійснення господарської діяльності, а саме, у п.5 зазначено, що утворено статутний капітал товариства у розмірі 2 100 грн., з яких 100%, тобто 2 100 грн.,, нібито належить ОСОБА_1, які фактично ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ «Сігма Агрокомпані» не вносив.

На час підписання протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ «Сігма Агрокомпані» від 28.06.2016, ОСОБА_1 розумів, що він вносить неправдиві відомості до документів, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації ТОВ «Сігма Агрокомпані», оскільки ОСОБА_1 та невстановлені слідством особи, домовились про те, що засновником буде ОСОБА_1 і він у подальшому до діяльності ТОВ «Сігма Агрокомпані» не буде мати ніякого відношення, а фінансово-господарською діяльністю ТОВ «Сігма Агрокомпані» будуть займатись інші особи.

Після проведення державної реєстрації ОСОБА_1 отримав фактичне право на керівництво фінансово-господарською діяльністю ТОВ «Сігма Агрокомпані», здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, але не мав наміру на їх використання, оскільки зареєстрував вказане підприємство на прохання невстановленої особи та за грошову винагороду, підписав документи, які стали підставою для проведення державної реєстрації ТОВ «Сігма Агрокомпані».

Водночас ОСОБА_1, діючи як керівник та засновник ТОВ «Сігма Агрокомпані», відповідно до ст. 67 Конституції України, розділу ІІІ Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 16, 47, 168 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010, Закону України від 15.05.2003 № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», будучи уповноваженим виконувати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції по керівництву вказаним підприємством, розпоряджатися його майном та коштами, відповідальною за організацію та ведення бухгалтерського і податкового обліку, за повноту нарахування і своєчасність сплати до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів), не маючи наміру на здійснення реальної господарської діяльності, з метою надання вигоди третім особам та прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, виступив засновником ТОВ «Сігма Агрокомпані» згідно реєстраційних документів.

Відповідно до пункту 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, з моменту державної реєстрації ТОВ «Сігма Агрокомпані» правочини від імені зазначеного підприємства вчинялись поза волею номінального директора ОСОБА_1 з метою надання вигоди третім особам та прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки.

Таким чином, вироком суду, який набрав законної сили встановлено, що ОСОБА_1 не приймав участі у здійсненні підприємницької діяльності ТОВ «Сігма Агрокомпані», угод фінансового характеру не укладав, печаткою підприємства не користувався, не призначав та не звільняв з посад працівників, а реєстраційні та установчі документи зазначеного підприємства передав невстановленій слідством особі для прикриття незаконної діяльності.

Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «Сігма Агрокомпані» має ознаки фіктивного підприємства, оскільки ОСОБА_1 підтвердив, що формально був засновником та керівником ТОВ «Сігма Агрокомпані» і документів фінансово-господарської діяльності підприємства від імені ТОВ «Сігма Агрокомпані» не підписував, у зв'язку з чим, первинні бухгалтерські документи, договори та податкові декларації підприємства є недійсними, а підприємство фіктивним.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного суду України від 18 березня 2014 року № 21-251а13, від 18 листопада 2014 року № 21-422а14, від 29 березня 2017 року № 826/11082/14, Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2016 року № 826/7705/13 та інші.

В матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження реальності господарської операції щодо поставки товарів від ТОВ «Сігма Агрокомпані» до ТОВ «БонсайТрейд», за результатами якої складені податкові накладні від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11. Оскільки відповідачами не підтверджено факту існування, передачі та набуття права власності ТОВ «БонсайТрейд» на задекларовані в податковій накладній товари, суд, з урахуванням установлених інших обставин у справі, дійшов висновку, що правочин між ТОВ «Сігма Агрокомпані» до ТОВ «БонсайТрейд» вчинено без наміру купівлі - продажу товарів, а задля здійснення операції з надання податкової вигоди для штучного формування податкового кредиту.

В силу положень статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, фінансово-господарська діяльність ТОВ «Сігма Агрокомпані» здійснювалась поза межами правового поля, що свідчить про ненабуття належним чином цивільної праводієздатності, а тому фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «БонсайТрейд» є фіктивними, а правочин таким, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювались цим правочином, а для штучного формування податкового кредиту.

За правилами частин першої та другої статті Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

За переконанням суду, штучне формування податкового кредиту за результатами фіктивної господарської операції направлене на незаконне заволодіння майном держави, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні правочину між ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «БонсайТрейд», за результатами якого складені податкові накладні від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11, не дотримано вимог частин першої, другої та п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України, а отже вважає його недійсним.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Доказів понесення позивачем витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, матеріали справи не містять у зв'язку з чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати недійсним правочин між ТОВ «Сігма Агрокомпані» (ідентифікаційний код 39826565, місцезнаходження 51925, Дніпропетровська обл., місто Кам'янське, вул. Короленківська, буд. 14) і ТОВ «БонсайТрейд» (ідентифікаційний код 40769537, місцезнаходження: 07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Промислова, буд. 4, оф. 12), за результатами якого складено податкові накладні від 17.11.2016 №8, від 16.11.2016 №13, від 18.11.2016 №11.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.12.2018.

Суддя Панченко Н.Д.