Справа № 520/9494/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Єгупенко В.В.

06 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 520/9494/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Жигилія С.П. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 520/9494/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Самозайнятої особи ОСОБА_1

про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій,

ВСТАНОВИВ

31.10.2018 Головне управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст.283 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій заявник просив підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків самозайнятої особи ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач); зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують самозайняту особу ОСОБА_1 (код НОМЕР_1).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 520/9494/18 у задоволенні заяви Головного управління ДФС у Харківській області (м. Харків, вул. Пушкінська, 46), подану в порядку ст.283 Кодексу адміністративного судочинства України до самозайнятої особи - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 520/9494/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ГУ ДФС у Харківській області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що позивачем, у відповідності до ст.75, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України було направлено позивачеві копію наказу № 4362 від 18.06.2018 про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення перевірки. У зв'язку з тим, що платником податків було безпідставно відмовлено контролюючому органу у проведенні документальної позапланової виїзної перевірки, заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області на підставі ст.94 Податкового кодексу України 13.07.2018 було винесено рішення про застосування умовного арешту майна ФОП ОСОБА_1 З посиланням на пп.20.1.31 п.20.1 ст.20, пп.94.2.3. п.94.2, п.94.6 ст.94 Податкового кодексу України стверджує про наявність підстав для звернення до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, застосованого вищевказаним рішенням ГУ ДФС у Харківській області, та зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.06.2018 ГУ ДФС у Харківській області було видано наказ № 4362 про проведення документальної планової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) з 05.07.2018 тривалістю 10 робочих днів.

Наказом ГУ ДФС у Харківській області від 12.07.2018 № 5061 було внесено зміни до наказу від 18.06.2018 № 4362 щодо дати початку проведення документальної планової перевірки, а саме: п.2 наказу викладено в такій редакції: « 2. Провести документальну планову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1, податкова адреса: АДРЕСА_1) з 26.07.2018, тривалістю 10 робочих днів.

26.07.2018 контролюючим органом було складено направлення на перевірку № 1834.

26 липня 2018 року при виході на місце податкової перевірки ОСОБА_1 за вказаною вище адресою представниками ГУ ДФС у Харківській області було встановлено відсутність підприємця за цією адресою, ознайомити його з направленням на перевірку від 26.07.2018 № 1834 та розпочати перевірки не надалось можливим, про що головним державним ревізором-інспектором складено акт № 5766/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 від 26.07.2018.

07 серпня 2018 року ГУ ДФС у Харківській області було видано наказ № 5664, яким внесено зміни до наказу від 18.06.2018 № 4362 щодо дати початку проведення документальної планової виїзної перевірки, а саме: п.2 наказу викладено у такій редакції: «2. Провести документальну планову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1) з 25.10.2018, тривалістю 10 робочих днів».

25.10.2018 контролюючим органом сформовано направлення на перевірку № 3014.

25 жовтня 2018 року головним державним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Харківській області складено акт № 8580 про відмову від проведення документальної планової перевірки та акт про відмову від отримання направлення на перевірку № 8581/20-40-13-15-07/НОМЕР_1.

30 жовтня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області винесено рішення № 498/20-40-13-06-14, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1), що перебуває: АДРЕСА_1. Заборонено самозайнятій особі ОСОБА_1 здійснювати будь-які операції з майном без попереднього отримання дозволу керівника (його заступника) Головного управління ДФС у Харківській області.

31.10.2018 ГУ ДФС у Харківській області звернулось до суду з цією заявою про підтвердження обґрунтованості арешту майна платника податків, застосованого вищевказаним рішенням, та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків самозайнятої особи ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для застосування арешту майна та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків відносно платника податків самозайнятої особи ОСОБА_1.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Звертаючись до суду, контролюючий орган, з посиланням на положення статей 20 та 94 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), просив одночасно підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту платника податків та зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих у банківських установах, вважаючи правовою підставою такого арешту пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України, а фактичною - недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової перевірки.

Підстави та порядок застосування адміністративного арешту майна врегульовано статтею статтею 94 ПК України

За визначенням п.94.1 ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано у разі, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (пп. 94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України).

За приписами п. 94.5 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Загальну процедуру застосування адміністративного арешту майна платника податків визначено Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632 (далі по тексту - Порядок № 632).

Пунктами 1-2 розділу IV Порядку № 632 передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин. У такому разі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду. Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що для застосування адміністративного арешту майна на підставі пп.94.2.3 п.94.2 та п.94.5 контролюючий орган має довести, що у спірних відносинах платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки або від допуску посадових осіб контролюючого органу за наявності законних підстав для її проведення.

Статтею 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п.77.4 ст.77 ПК України).

Відповідно до п.78.5 ст.78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

За приписами п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Одночасно, в силу абз. 5 п.81.1 ст.81 ПК України, непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Згідно з положеннями пп.16.1.13 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків (п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України).

Колегією суддів встановлено, що на підтвердження обґрунтованості застосування адміністративного арешту майна платника податку позивач посилається на відмову від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової перевірки, що мала місце 25.10.2018 року. При цьому вказує, що перевірка була призначена на підставі наказу № 4362 від 18.06.2018, який разом з письмовим повідомленням із зазначенням дати початку проведення такої перевірки з 05.07.2018, було направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції проведення перевірки декілька разів відкладалося шляхом видання відповідних наказів про перенесення дати початку перевірки, про що позивач жодним чином не зазначає ані в заяві, поданій до суду в порядку ст.283 КАС України, ані в апеляційній скарзі, та як наслідок, не посилається на ці обставини на підтвердження правомірності звернення до суду.

Крім того, як в заяві, так і в апеляційній скарзі позивач наводить рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 13.07.2018 року, а не від 30.10.2018, яке додає до заяви.

Відповідно до п. 94.6 ст.94 ПК України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

В силу п. 94.10 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Колегія суддів зазначає, що для підтвердження при зверненні з заявою, поданою до суду в порядку ст.283 КАС України, контролюючий орган має довести дотримання ним встановленого положеннями п.81.1 ст.81 ПК України певного алгоритму дій, тобто законності підстав для проведення перевірки та процедури застосування адміністративного арешту майна ОСОБА_1, у тому числі строків вчинення дій та прийняття рішення про застосування адміністративного арешту, передбачених ст.94 ПК України.

Враховуючи, що позивач в обґрунтування своєї заяви посилається на наказ № 4362 від 18.06.2018 року та рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 13.07.2018 року, а звертається до суду 31.10.2018 року, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено правомірності вчинених дій у спірних правовідносинах.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, накладення адміністративного арешту на майно та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є за своєю правовою природою різними способами забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом, мають свої особливості, різні за підставами виникнення та не можуть бути застосовані одночасно.

Підстави застосування зазначених заходів не є тотожними та передбачені різними нормами ПК України.

Пунктом 94.4 статті 94 ПК України визначено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Отже, кошти платника податку виключені з категорії майна, на яке може бути накладено арешт в порядку, визначеному ст. 94 ПК України.

Відтак, накладення арешту в порядку ст. 94 ПК України не може стосуватися коштів платника податку.

Саме з огляду на нетотожність вказаних інструментів податкового законодавства в статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України заяви щодо здійснення органом доходів і зборів вказаних повноважень визначені в різних підпунктах ч. 1 ст. 283 КАС України, як заяви з різним предметом звернення.

Відповідно до ч.1 ст.283 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо: 1) зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків; 2) підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків; 3) надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі; 4) зобов'язання керівника підприємства провести інвентаризацію основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, які перебували або перебувають під митним контролем чи використовувалися цим підприємством разом із товарами, які були поміщені у відповідний митний режим; 5) стягнення коштів за податковим боргом; 6) зобов'язання платника податків, який має податковий борг, укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника на орган доходів і зборів.

Заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду (ч.2 ст.283 КАС України).

Відповідно до пп.20.1.31, пп.20.1.32, пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень; звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу), та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом; звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

У відповідності до абз.2 п.89.4 ст.89 ПК України контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом. Строк, на який можуть бути зупинені видаткові операції, визначається судом, але не більше двох місяців (п.91.4 ст.91 ПК України).

Зважаючи на вищевикладені положення ПК України колегія суддів зазначає, що обраний спосіб на підтвердження правомірності звернення контролюючого органу до суду з даною заявою в частині зупинення видаткових операцій на рахунку платника податку ОСОБА_1 не охоплюється підставами, визначеними у статті 94 ПК України, зокрема відмовою платника податку в проведенні документальної перевірки за наявності законності підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2018 по справі № 811/1723/17, яка є обов'язковою для врахування в силу положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також, слід зауважити, що позивачем не наведено жодної з підстав для звернення до суду з вимогою про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків на підставі пп.20.1.31 п.20.1 ст.20 ПК України (недопущення посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень; платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом тощо).

В свою чергу звернення з вимогою про зупинення видаткових операцій на рахунку платника податків з підстав недопуску перевіряючих до перевірки, не передбачено чинним законодавством.

Доказів наявності податкового боргу у відповідача заявником не подано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зупинення таких операцій.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 15.05.2017 по справі №820/2312/17, від 08.08.2018 по справі № 820/3059/17, відповідно до яких положеннями норм податкового законодавства розрізнені правові поняття арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту платника податків за рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 30.10.2018 та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують самозайняту особу ОСОБА_1

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 283, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 520/9494/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена в силу приписів ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.І. Сіренко