Справа № П/811/1211/16
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № П/811/1211/16

Провадження № 11-612апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,

представника відповідача - Грицюка Віктора Вікторовича,

розглянула в судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна (далі - Підприємство) до державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка Вадима Володимировича (далі - Держреєстратор), треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Союзнатурпродукт», про визнання дій протиправними та скасування рішень

за касаційною скаргою представника Держреєстратора - Грицюка В. В. на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 червня 2017 року (суддя Дегтярьова С. В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року (судді Ясенова Т. І., Суховаров А. В., Головко О. В.),

УСТАНОВИЛА:

Підприємство звернулося з позовом до Держреєстратора, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5, ТОВ «Союзнатурпродукт», в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- рішення Держреєстратора від 12 квітня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) права оренди земельної ділянки на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 на підставі договору оренди землі від 5 квітня 2016 року, укладеного між сторонами: орендодавець - ОСОБА_5, орендар - ТОВ «Союзнатурпродукт»;

- рішення Держреєстратора від 13 квітня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) права оренди земельної ділянки на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 на підставі договору оренди землі від 7 квітня 2016 року, укладеного між сторонами: орендодавець - ОСОБА_5, орендар - ТОВ «Союзнатурпродукт».

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що Держреєстратор при проведенні державної реєстрації речового права за договорами оренди землі між ОСОБА_5 та ТОВ «Союзнатурпродукт» не перевірив, чи вже зареєстроване право оренди на земельні ділянки, внаслідок чого неправомірно здійснив реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, щодо яких вже було здійснено реєстрацію права оренди.

Суди встановили, що 21 грудня 2012 року між Підприємством та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_5 як орендодавець надає, а Підприємство як орендар приймає в строкове платне володіння, користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,0064 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області (далі - Сільрада).

Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Вільшанському районі Кіровоградської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 грудня 2012 року за № 03204.

Також 21 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_5 як орендодавець надає, а Підприємство як орендар приймає в строкове платне володіння, користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,1113 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Сільради.

Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Вільшанському районі Кіровоградської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 грудня 2012 року за № 03205.

Земельні ділянки були передані ОСОБА_5 у платне користування позивачу строком на 5 років для ведення товарного виробництва сільськогосподарської продукції, що підтверджується актами приймання-передачі земельної ділянки від 21 грудня 2012 року.

Поряд із цим Держреєстратор прийняв рішення від 12 квітня 2016 року, індексний № 29220926, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) права оренди земельної ділянки на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 на підставі договору оренди землі від 5 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 (орендодавець) і ТОВ «Союзнатурпродукт» (орендар).

Також відповідач прийняв рішення від 13 квітня 2016 року, індексний № 29242439, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) права оренди земельної ділянки на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 на підставі договору оренди землі від 7 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 (орендодавець) і ТОВ «Союзнатурпродукт» (орендар).

Зміну прізвища ОСОБА_5 на ОСОБА_5 підтверджено копіями витягу з Поземельної книги, свідоцтвом про шлюб і паспортом.

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 16 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року, адміністративний позов задовольнив.

Задовольняючи позовні вимоги суд, першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, вказав на те, що за Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час проведення оскаржуваної державної реєстрації; далі - Закон № 1952-IV)здійснення запиту для встановлення наявності або відсутності вже зареєстрованих речових прав, які виникли до 1 січня 2013 року, на об'єкт нерухомого майна є обов'язком державного реєстратора.

Однак відповідач, приймаючи рішення про державну реєстрацію речового права за договорами оренди землі, укладеними 5 та 7 квітня 2016 року між сторонами: орендодавець - ОСОБА_5, орендар - ТОВ «Союзнатурпродукт», належним чином не перевірив наявності зареєстрованого права на ці земельні ділянки за Підприємством, внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договорів оренди одних і тих самих земельних ділянок, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одні і ті ж земельні ділянки було передано в оренду різним орендарям.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів, Грицюк В. В. як представник Держреєстратора, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить судові рішення у справі скасувати, а провадження закрити.

На обґрунтування касаційної скарги Грицюк В. В., крім іншого, зазначає, що спір у справі виник у зв'язку із недотриманням умов цивільно-правової угоди, тому він не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 жовтня 2017 року відкрив касаційне провадження за скаргою Грицюка В. В., витребував справу, копії касаційної скарги надіслав учасникам справи з установленням строку для подання відзиву на неї.

16 травня 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу, якою передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до цієї норми справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Оскільки в касаційній скарзі представник відповідачапросить скасувати судові рішення у зв'язку з порушенням правил предметної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність правових підстав для прийняття цієї справи до розгляду.

У судовому засіданні представник державного реєстратора підтримав вимоги касаційної скарги та наголосив на необхідності закриття провадження в цій справі, посилаючись на приватноправовий характер цього спору.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах, установлених статтею 341 КАС наведені в касаційній скарзі аргументи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, ВеликаПалата Верховного Суду виходить із таких міркувань.

Вимогами у цій справі є визнання протиправним і скасування рішення Держреєстратора про реєстрацію права оренди земельних ділянок, що пов'язане з порушенням прав позивача на земельні ділянки іншою особою, за якою відповідачем зареєстровано аналогічне право на ті самі земельні ділянки.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій обґрунтували свої висновки так. Державний реєстратор при проведенні державної реєстрації речового права за ТОВ «Союзнатурпродукт» за договорами оренди землі не перевірив наявності права оренди на ці земельні ділянки за Підприємством, чим порушив реєстраційне законодавство та неправомірно здійснив повторну реєстрацію договорів оренди одних і тих самих земельних ділянок.

При цьому, вирішуючи справу в межах адміністративного провадження, суди виходили з того, що між позивачем і ТОВ «Союзнатурпродукт» відсутній спір про право оренди земельних ділянок, оскільки позивач оскаржує виключно порушення суб'єктом владних повноважень порядку здійснення державної реєстрації речових прав.

Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ця справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 3 КАС в наведеній вище редакції визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас помилковим є застосування статті 17 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, у яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право оренди на спірну земельну ділянку), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису про державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на земельні ділянки від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права оренди і відсутністю такого права у ТОВ «Союзнатурпродукт» і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій не врахували того, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача і ТОВ «Союзнатурпродукт» щодо права на спірні земельні ділянки, яке підлягає державній реєстрації.

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельних ділянок має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельні ділянки іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тих же земельних ділянок. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь Держреєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням Держреєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорювані рішення, здійснено оспорювані записи.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельних ділянок за особою, яка не заперечує законності дій Держреєстратора з реєстрації за нею права оренди цих же земельних ділянок. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб'єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16 та від 4 вересня 2018 року № 823/2042/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС відповідно. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС).

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 червня 2017 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Тому клопотання представника Держреєстратора Грицюка В. В. про стягнення із Підприємства судового збору за подання касаційної скарги у цій справі підлягає задоволенню частково, а судовий збір за подання касаційної скарги - поверненню скаржнику.

Керуючись статтями 243, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу представника державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка Вадима Володимировича- Грицюка Віктора Вікторовича задовольнити.

2. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року скасувати.

3. Провадження у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна до державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка ВадимаВолодимировича, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Союзнатурпродукт», про визнання дій протиправними та скасування рішень - закрити.

4. Повернути державному реєстратору прав - приватному нотаріусу Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ЗахаренкуВадиму Володимировичу судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 3307 грн 20 коп. (три тисячі триста сім гривень двадцять копійок), сплачений відповідно до квитанції від 18 вересня 2017 року № 464, призначення платежу: *;101;; 22030005; Захаренко Вадим Володимирович; судовий збір (Вищий адміністративний суд України, 075) за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № П/811/1211/16, платник: Захаренко Вадим Володимирович; отримувач: УДКС у Печерському районі і ГУ ДКСУ у м. Києві; рахунок отримувача: 0007; код отримувача: 38004897; банк отримувавча: 820019; та відповідно до квитанції від 9 жовтня 2017 року № 26, призначення платежу: *;101;; 22030105; Захаренко Вадим Володимирович; доплата судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № П/811/1211/16, Вищий адміністративний суд України; платник: ЗахаренкоВадим Володимирович; адреса: НОМЕР_1; отримувач: УДКСУ у Печерському районі і ГУ ДКСУ у м. Києві; рахунок отримувача: 0007; код отримувача: 38004897; банк отримувача: 820019. Повернути квитанції від 18 вересня та 9 жовтня 2017 року № 464 та 26 відповідно державному реєстратору прав - приватному нотаріусу Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренку Вадиму Володимировичу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

У повному обсязі постанову складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий В. С. Князєв
Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна Н. П. Лященко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
О. С. Золотніков О. С. Ткачук
О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич