Справа № 522/15353/18
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1339/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.

секретаря судового засідання - Вадуцка В.І.

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_9 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 29.08.2018 року до суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Відділу організації запобігання протидії незаконній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, в якій просив суд скасувати вказану постанову серії ПН МОД 004410 від 22.08.2018 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення в зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, обґрунтовуючи це наступним.

Постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ПН МОД 004410 від 22.08.2018 року, складеною заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименко А.В., було незаконно притягнуто ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 1700 (тисяча сімсот) гривень. Як зазначено в постанові, підставою для її винесення став протокол працівника ГУ ДМС України в Одеській області Монастирського Б.В. від 22.08.2018 серії ПР МОД №004410, складений відносно громадянина КНР ОСОБА_9, про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, тобто порушення правил перебування іноземців в Україні. У вказаних протоколі та постанові зазначено, що позивач працював без дозволу на працевлаштування в Україні, чим порушив ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення». Позивач вважає постанову серії ПН МОД 004410 від 22.08.2018, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки правил перебування іноземців в Україні він не порушував, трудової діяльності на території України не здійснював, а дії працівників ГУ ДМС України в Одеській області при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та при винесенні зазначеної постанови були незаконними.

Ухвалою суду від 06.09.2018 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду на 19.11.2018 року.

До суду 04.10.2018 року надійшов відзив від представника ГУ ДМС України в Одеській області, згідно якого позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Посилався на те, що ними було виявлено, що позивач працював за адресою: на ринку «7 км», смт. Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська область, без дозвільних документів на право працевлаштування в Україні. Позивач не підпадає під перелік осіб, які відповідно до ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення» мають право на працевлаштування на території України, чим було порушено ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», тому ними правомірно було притягнуто його до адміністративної відповідальності. Також зазначили, що ГУДМС України в Одеській області було наділено відповідними повноваженнями щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Також посилались на те, що ними за допомогою телефонного зв'язку було повідомлено Регіональний центр надання безоплатної правової допомоги в Одеській області про затримання позивача, тому дану підставу позову вважають необґрунтованою.

19.11.2018 року за клопотанням сторін розгляд справи був відкладений на 29.11.2018 року. У зв'язку із зайнятістю судді у слуханні іншої адміністративної справи 29.11.2018 року розгляд справи був відкладений на 05.12.2018 року.

05.12.2018 року суд протокольно ухвалив виключити з кола співвідповідачів - Відділ організації запобігання протидії незаконній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, оскільки він є структурним підрозділом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, входить до його складу та не є самостійною юридичною особою.

У судовому засіданні 05.12.2018 року представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав та просив його задовольнити. Посилався на те, що позивача 22.08.2018 року на ринку «7 км» у м. Одесі було затримано працівниками міграційної служби, доставлено його у відділ та відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП та у подальшому складено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення Між тим, у протоколі не було зазначено докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, наявні лише фотокартки. Крім того, позивач був сфотографований з паспортом у руках, проте працівники міграційної служби написали, що особу правопорушника не встановлено. Вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення з боку відповідача не доведено. Також посилався на те, що позивач не розуміє української мови, проте йому не було надано перекладача з належними документами. Також позивач відмовився від підписання протоколу, при цьому працівниками міграційної служби не було залучено свідків. Заперечував проти посилань представника відповідача з приводу того, що переклад був присутній, оскільки документів на нього не було та в протоколі взагалі не вказано про присутність перекладача. У них наявна відповідь з ринку, копію якої долучив до матеріалів справи, згідно якої позивач перепустку на право доступу до торгівельного місця на території ТОВ «Промтоварний ринок» не отримував та позивач не є користувачем (орендарем) контейнеру. Також надав до суду копію ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року (справа №1540/4391/18), згідно якої відкрито провадження по справі з позовом УЕ Чангнян з вимогами до ГУДМС України в Одеській області про оскарження рішення відповідача №16 про скорочення строку тимчасового перебування на території України.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 (по довіреності від 18.06.2018 року) позов заперечив та просив відмовити в його задоволенні з урахуванням їх письмового відзиву від 04.10.2018 року. Посилався на те, що під час виявлення правопорушника у нього не було при собі документів, які посвідчують особу, та останній працював без відповідного дозволу. Перекладач при цьому був наданий та позивачу були роз'яснені його права. Також зазначив, що 22.08.2018 року ними було прийнято рішення №16 про скорочення строку тимчасового перебування на території України гр.. Китаю ОСОБА_9, проте чи воно виконане йому не відомо.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.08.2018 громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на території ТОВ «Промтоварний ринок» в смт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської області.

Позивач був затриманий працівниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області біля контейнеру №1094 на вул. Біла, на ринку «7 км», смт. Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська область.

Того ж дня, 22.08.2018 працівником ГУ ДМСУ в Одеській області Монастирським Б.В. відносно громадянина КНР ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, було складено протокол ПР МОД №004410 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП.

У протоколі вказано, що 22.08.2018 о 07:30 годин працівниками ГУ ДМС в Одеській області за адресою: Одеська обл., смт. Авангард, на ринку «7 км», було виявлено громадянина Китаю ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме працював без дозволу на працевлаштування в Україні.

У протоколі зазначено, що документ, який посвідчує особу-правопорушника, відсутній.

З протоколу вбачається, що він був складений у присутності представника ОСОБА_9 - ОСОБА_7 та правопорушник відмовився надання пояснень та підпису протоколу. При цьому, свідків щодо відмови ОСОБА_9 від підпису протоколу не вказані, також не зазначений в протоколі переклад, у звязку з чим суд вбачається, що перекладача не було надано.

У подальшому, 22.08.2018 заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименко А.В. було притягнуто громадянина КНР ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за зазначене вище правопорушення (ч.1 ст. 203 КУпАП) та відносно позивача винесено постанову ПН МОД №004410 про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (тисяча сімсот) гривень.

Копія постанови була отримана представником позивача 22.08.2018 року.

Також, 22.08.2018 року відповідачем відносно позивача було винесено рішення №16 про скорочення строку тимчасового перебування на території України та зобов'язано позивача покинути територію України у термін до 24.08.2018 року. Вказане рішення ГУДМС в Одеській області було оскаржене позивачем до Одеського окружного адміністративного суду (справа №1540/4391/18).

Не погоджуючись із вказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду з дійсним позовом.

Згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Стаття 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 статті 203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 222-2 КУпАП визначено, що від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013 №825, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1654/24186 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Інструкція), передбачає, що:

"…1.3. Особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства в приватних справах і надали їм житлову площу та порушили при цьому порядок їх перебування.

…2.1. Уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

…2.3. При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права і обов'язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП , про що робиться відмітка у протоколі.

…3.1. Розглядати справи про адміністративне правопорушення у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, та накладати адміністративне стягнення відповідно до статті 222-2 КУпАП мають право керівники (перші заступники, заступники керівників) головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем вчинення правопорушення, а у разі відсутності уповноваженої посадової особи, яка розглядає справи про адміністративне правопорушення та накладає адміністративне стягнення, - особа, яка виконує її обов'язки.

Отже, з огляду на викладене, суд вбачає, що протокол та оскаржувана постанова були складені заступником начальника ГУДМС України в Одеській області Максименко А.В., тобто належною уповноваженою особою.

Таким чином, суд не приймає до уваги підстави позову ОСОБА_9 у частині того, що відповідач не був уповноважений складати протокол та оскаржувану постанову відносно позивача, тому з цих підстав суд відмовляє.

Між тим, стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За правилами ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За змістом статей 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошувалось, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Між тим, у матеріалах справи не міститься доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, зокрема, такі докази не зазначені і в протоколі про адміністративне правопорушення щодо працевлаштування позивача без відповідного дозволу.

Надані відповідачем фотознімки позивача не зазначені ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, та жодним чином не доводять факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не є неналежними доказами в розумінні статті 73 КАС України.

Крім того, з наданих суду фотознімках вбачається, що у позивач був при собі наявний документ, що посвідчує його особу. Між тим, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №004410 від 22.08.2018 року працівником міграційної служби зазначено, що документ, що посвідчує особу - правопорушника, - відсутній.

Стороною позивача до суду надано копію відповіді ТОВ «Промтоварний ринок» від 09.10.2018 року, згідно якої перепустка на право доступу до торгівельного місця на території ТОВ «Промтоварний ринок» на ім'я позивача не видавалась, користувачем торгівельного місця №1094 (вул. Біла) на території ринку, з яким підприємство уклало договір про надання в користування торгівельного місця, зазначена особа не являється. Також у товариства відсутні інформація щодо того, чи є позивачем орендарем торговельного місця №1094 (вул. Біла).

Відповідачем - Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області вищевикладене не спростовано та не надано жодного доказу, який би підтверджував вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Таким чином, у цій частині позов ОСОБА_8 (ОСОБА_8), ІНФОРМАЦІЯ_2, суд вважає обґрунтованим.

Крім того, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана виконати ряд дій, обов'язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення, однак відповідно до матеріалів справи, протокол та постанову було викладено українською мовою, не зважаючи на те, що позивач є громадянином КНР та українська мова йому не розуміє.

У відповдіності до п.2.6-2.7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача. Протокол про правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою та особою, стосовно якої складається протокол про правопорушення, а також свідками, перекладачем за умови їх наявності.

Проте, суду не надано доказів, що перекладач був присутній при затримані позивача та складанні відносно нього протоколу та оскаржуваної постанови, відповідної відмітки немає і постанові. Відсутні також відмітки щодо свідків.

Отже, відповідачем не було надано суду беззаперечних доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП, правомірність винесення постанови, що є безумовною підставою для задоволення позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вищевикладене свідчить про порушення законодавчих гарантій об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та тягне за собою протиправність прийнятої ГУДМС за результатами розгляду цієї справи постанови про накладення адміністративного стягнення від ПН МОД №004410 від 22.08.2018 року.

Таким чином, обставини адміністративного правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та суд вважає, що у позивача відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Також, відповідно ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

При цьому, скасування постанови здійснюється судом без необхідності визнання такої протиправною в силу вичерпного переліку повноважень суду (ч. 3 ст. 286 КАС України) у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини ОСОБА_9 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП (а саме те, що позивач працював без дозвільних документів), тому суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав та скасовує її.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 203, 245, 247, 251, 258 КУпАП, ст.ст. 2, 3, 8, 9, 72, 77, 122-123, 205, 241-246, 272, 286, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_9 (адреса: 65009, м. Одеса, вул. Зоопаркова, 1, прим.1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МОД №004410, винесену 22.08.2018 заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименко Анатолієм Васильовичем, якою ОСОБА_9 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 1700 (тисяча сімсот) гривень - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, - закрити, в зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання постанови суду.

Суддя: Домусчі Л.В.