Справа № 1540/3308/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3308/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Представника позивача: ОСОБА_1

Представника відповідача: не зявилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства ЛИДЕР до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанови та розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов дочірнього підприємства «ЛИДЕР» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо складання акта №049122 від 05.04.2018 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003001 від 05.04.2018 року та розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0003001 від 05.04.2018 року; визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0003001 від 05.04.2018 року; визнати протиправною та скасувати постанову управління Укртрансбезпеки в Одеській області №053332 від 04.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.04.2018 року працівниками управління Укртрансбезпеки в Одеській області на пункті габаритно-вагового контролю, розташованого на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» (км 450+500 м) було проведено зважування автомобіля позивача SCANIA R124 (реєстраційний номер НОМЕР_1) з напівпричепом ВODЕХ КІS 3WA (реєстраційний номер НОМЕР_2), за результатами якого було складено акти від 05.04.2018 року №049122 та №0003001, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

На підставі вищезазначених документів управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області постановою від 04.06.2018 року було застосовано до ДП «ЛИДЕР» адміністративно-господарський штраф в сумі 1 700,00 гривень.

Разом з тим позивач вважає, що габаритно-ваговий контроль його транспортного засобу був здійснений з порушенням вимог законодавства, з огляду на наступне.

Так, згідно наданих відповідачем чеку зважування, актів, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю взагалі неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, що було використане відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортних засобів позивача, який відсоток похибки таких ваг, чи проходили вони періодичну повірку (метрологічну атестацію) тощо.

При цьому чек зважування містить виключно інформацію про реєстраційні дані автомобіля і не містить інформації про реєстраційний номер чи будь-які інші дані напівпричепа. Крім того, вищезазначений чек не містить підпису ані оператора, який проводив зважування, ані водія автомобіля, а тому він не може вважатися допустимим доказом реальної ваги транспортного засобу.

Інші докази акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003001 від 05.04.2018 року та довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю також не можуть братись до уваги, оскільки вони є похідними від чеку зважування та складенні на підставі нього.

Крім того, відповідачем не надано позивачу на його запит необхідних та допустимих доказів, які б свідчили про правильне виконання зважування автомобіля дочірнього підприємства «ЛИДЕР» та визначення його маси у відповідності до вимог чинного законодавства та методики, передбаченої вимогами пп. 2 п.2 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року (далі - Порядок №879).

Так позивач стверджує, що враховуючи, що вісь під напівпричепом є строєною, визначення загальної маси автомобіля та напівпричепа шляхом сумування осьових навантажень на кожну вісь є неправильним, оскільки при такій конструкції для визначення навантаження на строєну вісь такі три осі повинні зважуватись окремо.

Про неправильність визначення загальної маси автомобіля та навантаження на строєну вісь, на думку позивача, свідчить і те, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивача його загальна маса без навантаження складає 15100 кг (або 15,1 тонни). Згідно із товарно-транспортною накладною №255 від 05.04.2018 року автомобіль з напівпричепом перевозив відсів з масою 23,32 тонн. Таким чином, загальна маса навантаженого транспортного засобу складала 38,42 тонни (із розрахунку: 15,1+ 23,32 = 38,42), в той час як відповідачем внаслідок окремого зважування визначено загальну масу автомобіля у розмірі 39,76 тонн.

Крім того, на думку позивача, відповідачем невірно здійснено арифметичний розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо складання акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №049122 від 05.04.2018 року, акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003001 від 05.04.2018 року, розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0003001 від 05.04.2018 року та винесення на підставі них постанови №053332 від 04.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700,00 гривень, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 10.07.2018 року позовну заяву дочірнього підприємства «ЛИДЕР» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою суду 01.08.2018 року подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

26.09.2018 року, 30.10.2018 року у справі були проведені підготовчі судові засідання, в яких представниками позивача та відповідача були надані пояснення, у тому числі письмові (а.с. 87-89, 100, 106, 108-111), відзив на адміністративний позов (а.с. 44-49), а також додаткові письмові докази (а.с. 50-59, 84-86).

30.10.2018 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.11.2018 року.

Представник позивача у судовому засіданні 28.11.2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник управління Укртрансбезпеки в Одеській області до судового засідання 28.11.2018 року не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та завчасно. Надав до суду клопотання про проведення судового засідання в порядку письмового провадження (а.с. 110).

При цьому представник відповідача приймав участь у судовому засіданні 01.08.2018 року, підготовчих засіданнях 26.09.2018 року, 30.10.2018 року де надавав відзив на адміністративний позов та особисті пояснення по суті позовних вимог дочірнього підприємства «ЛИДЕР». Зазначав, що управління Укртрансбезпеки в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, 05.04.2018 року інспекторами управління Укртрансбезпеки в Одеській області на пункті габаритно-вагового контролю, розташованого на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» (км 450+500 м) було здійснено перевірку вантажного транспортного засобу повивача SCANIA R124 з напівпричепом ВODЕХ КІS 3WA. За результатами проведеного зважування фахівцями контролюючого органу виявлено перевищення нормативно-вагових параметрів на строєну вісь на 1,3 тони, з огляду на що було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003001 від 05.04.2018 року, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

При цьому відповідач зазначав, що пункт 19 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №671 від 30.08.2017 року, було виключено, у звязку з чим методика для визначення фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу є не обовязковою.

Щодо посилання позивача на перевезення сипучих вантажів представник відповідача зазначав, що згідно чинного законодавства та жодними вітчизняним чи міжнародним нормативними документами не передбачені виключення, застереження ПДР при перевезенні сипучих вантажів.

Також відповідач стверджував, що чек (квитанція) зважувального засобу не є документом суворої звітності, підтверджує лише факт перевищення вагових параметрів, формується та видається автоматично, що унеможливлює втручання посадової особи в результати зважування.

До того ж, на думку відповідача, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування здійснено вірно.

З огляду на зазначені обставини відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом у справі встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів автомобіль марки SCANIA R124 (реєстраційний номер НОМЕР_1) з напівпричепом марки ВODЕХ КІS 3WA (реєстраційний номер НОМЕР_3) належить на праві власності дочірньому підприємству ЛИДЕР (а.с. 25-26, 52).

Як вбачається з товарно-транспортної накладної №255 від 05.04.2018 року позивач на вищезазначеному транспортному засобі здійснював перевезення відсіву масою 23,32 тонни (а.с. 24).

05.04.2018 року працівниками управління Укртрансбезпеки в Одеській області на пункті габаритно-вагового контролю, розташованого на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» (км 450+500 м) було здійснено перевірку вантажного транспортного засобу позивача SCANIA R124 з напівпричепом ВODЕХ КІS 3WA.

За результатами перевірки було встановлено, що вищезазначений транспортний засіб здійснював пересування в порушення вимог ст. 60 частини 1 абзацу 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» без оформлення документів, передбачених ст. 48 цього ж Закону, а саме за відсутності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентними уповноваженими органами, у разі перевищення вагових обмежень, про що було складено акт перевірки №049122 від 05.04.2018 року (а.с. 20).

Крім вищезазначеного акту, за результатами проведеного габаритно-вагового контролю посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Одеській області було також складено:

- акт про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів №0003001 від 05.04.2018 року (а.с. 21);

- довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 05.04.2018 року із зазначенням наступних параметрів транспортного засобу: вісь 1 - 6,66 т, вісь 2 9,80 т, вісь 3 7,68 т, вісь 4 8,18 т, вісь 5 - 7,44 т; повна маса транспортного засобу 39,76 тонни (а.с. 22);

- розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0003001 від 05.04.2018 року, відповідно до якого пройдена відстань транспортного засобу склала - 245 км, навантаження на строєну вісь 23,3 т - перевищено на 1,30 т (що складає 5,91 % від нормативу), плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів - 0,20 євро/км, що у загальній сумі становить 98,00 євро (а.с. 23).

На підставі вищезазначених документів 04.06.2018 року управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області було винесено постанову №053332 про застосування до дочірнього підприємства ЛИДЕР адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн. за порушення відповідачем частини 1 абзацу 3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг з перевезень автомобільними дорогами вантажів без оформлення дозволу, який дає право на перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, або документу про внесення плати за проїзд великовагових або великогабаритних транспортних засобів, тобто документів, визначених статтею 48 цього Закону (а.с. 28).

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII (далі - Закон №3353-XII), Законом України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року №2862-IV (далі - Закон № 2862-IV), Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III), Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 (далі - Постанова №198), Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (далі - Правила №30), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила №1306).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року (далі - Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п.8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Відповідно до пп.1 п.4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення).

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 29 Закону №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ст.33 Закону №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно статті 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Вищезазначені положення узгоджуються з вимогами п. 16 Постанови №198, відповідно до якої перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та методика розрахунку плати за такий проїзд, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі - Порядок №879).

Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (пп. 3 п. 2 Порядку №189).

Згідно з п.28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Статтею 33 Закону України Про автомобільні дороги передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 року).

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Пунктом 21 Порядку №879 передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням (пункт 31-1 Порядку №879).

Як вбачається з копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, маса автомобілю марки SCANIA R124 (реєстраційний номер НОМЕР_1) з напівпричепом марки ВODЕХ КІS 3WA (реєстраційний номер НОМЕР_2) без навантаження становить 15,1 тонн (7200 кг +7900 кг = 15100 кг).

Згідно з товарно-транспортною накладною №255 від 05.04.2018 року ДП ЛИДЕР здійснював перевезення відсіву масою 23,32 тонни (а.с. 24).

Таким чином вбачається, що повна маса транспортного засобу марки SCANIA R124 з напівпричепом марки ВODЕХ КІS 3WA мала становити 38,42 тонни (із розрахунку: 15,1+ 23,32 = 38,42).

Водночас, як вбачається з довідки про результати габаритно-вагового контролю від 05.04.2018 року повна маса транспортного засобу позивача становила 39,76 тонн, що ставить під сумнів результати зважування вантажного автомобіля на приладу обліку, яким це зважування здійснювалось, та його технічну справність.

Суд зазначає, що згідно статті 8 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Згідно з п.п. 12-14 Порядку №879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Натомість, зі складених фахівцями управління Укртрансбезпеки в Одеській області, та наявними у матеріалах справи акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003001 від 05.04.2018 року, розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 05.04.2018 року неможливо встановити, на яких вагах (якої марки, моделі, з якими характеристиками, можливими чи допустимими похибками) проводилося зважування транспортного засобу позивача, чи проходили вони періодичну повірку (метрологічну атестацію) тощо.

З даного приводу суд не приймає до уваги наявне в матеріалах адміністративної справи свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки №34-00/5136 від 09.10.2017 року (а.с. 85), видане Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», з огляду на те, що воно видане на вимірювальну техніку виробника «Central weighing». Однак як вбачається з чеку №444140 від 05.04.2018 року та було зазначено посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Одеській області, які безпосередньо здійснювали перевірку позивача, зважування транспортного засобу ДП ЛИДЕР проводилось на вагах виробника з назвою «Esit».

Також суд зазначає, що згідно з п.9 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від №255 від 28.07.2016 року, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Таким чином, зазначеним нормативним положенням чітко визначено, що вагове обладнання повинно забезпечувати саме поосьове зважування у русі транспортного засобу, та в жодному разі не у спосіб, здійснений інспекторами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області.

Суд вважає слушними посилання представника відповідача у відзиві на адміністративний позов щодо виключення з пункту 19 Порядку №879 (на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №671) вимоги щодо необхідності наявності Методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Мінекономрозвитку, якою під час проведення такого контролю повинні керуватись Укртрансбезпека або її територіальні органи. Разом з тим суд зазначає, що вимоги відносно визначення за допомогою вимірювального (зважувального обладнання) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, які проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом ви конавчої влади у сфері метрології, наявні в підпункті 2 пункту 2 Порядку №879, який на час розгляду справи є чинним.

При цьому існування такої методики і її використання відповідачем не доведено.

Суд зазначає, що виключення пункту 19 Порядку №879 вищезазначеної норми, на думку суду, свідчить лише про те, що Кабінетом Міністрів України усунуто вимогу про використання двох різних методик, затверджених різними центральними органами виконавчої влади, а не про те, що ним прийнято рішення про відсутність необхідності у застосуванні будь-яких методик при здійсненні габаритно-вагового контролю.

Оскільки законодавством не встановлено альтернативних вимог щодо можливості проведення вимірювання (зважування) без застосування такої методики або відповідно до будь-яких інших методик, то враховуючи положення ст.19 Конституції України щодо обов'язку органу державної влади та його посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, такі заперечення представника відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже суд доходить висновку, що визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача було здійснено з порушенням вищевказаних положень Порядку №879, а тому усі дії щодо проведення такого зважування та його документального оформлення є протиправними, а отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

При цьому, як вбачається з акту перевірки №049122 від 05.04.2018 та постанови №053332 від 04.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700,00 грн., позивачем було порушено вимоги ст. 60 частини 1 абзацу 3 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема здійснено пересування великовагових транспортних засобів без оформлення документів, передбачених, ст.48 цього ж Закону, а саме за відсутності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням великовагових параметрів або документу про внесення плати за проїзд.

Так, згідно зі ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт у разі переве зення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим доку ментом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

При цьому відповідно до пункту 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

На підставі аналізу вищезазначених законодавчим норм, суд зазначає, що діючим законодавством не передбачено можливості надання дозволу великоваговим транспортним засобам для перевезення подільних вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень.

Як вбачається з товарно-транспортної накладної №255 від 05.04.2018 року позивач здійснював перевезення відсіву, тобто перевозив подільний сипучий вантаж та не мав можливості отримати дозвіл на рух транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оскільки на перевезення таких вантажів дозвіл не видається.

Навіть у разі, якщо б відповідачем було вірно визначено масу транспортного засобу позивача, позивач не міг би отримати такий до звіл, з огляду на що притягнення його до відповідальності за відповідною частиною ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт, яка передбачає санкцію за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, у разі неможливості оформлення та отримання таких документів позива чем, є протиправним.

У цьому випадку законодавством передбачені інші засоби впливу на перевізника, а саме, відповідно до п.п. 22, 23, 24 Порядку №879, у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що позивач не може нести відповідальність за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутність у нього під час перевезення подільного вантажу дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, оскільки видачу таких дозволів для перевезення подільних вантажів не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на вищезазначене та враховуючи те, що розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 05.04.2018 року та постанова від 04.06.2018 року №053332 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700,00 грн. були прийняті за результатами здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, яке було проведено відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність визнання їх протиправними та скасування.

При цьому суд вважає помилковим твердження представника відповідача про те, що розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами зага льного користування до акту від 05.04.2018 року №0003001 сам по собі не впливає на стан прав та інтересів позивача, що підлягають захисту в адміністративному судочинстві, а тому не є рішенням субєкта владних повноважень, що може бути скасовано адміністративним судом при вирішенні адміністративної справи. Суд з цього приводу зазначає, що за відсутності процедури адміністративного оскарження зазначений розрахунок (виходячи з принципу правомірності рішення субєкта владних повноважень), є правовою підставою для органів Укртрансбезпеки для звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення з автоперевізника плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та підставою визначення розміру такої сплати. За таких умов, на думку суду, зазначений розрахунок безпосередньо впливає на стан прав та обовязків дочірнього підприємства ЛИДЕР (а саме щодо обовязку підприємства сплачувати зазначену плату за проїзд), а тому при визнанні його судом при розгляді адміністративної справи №1540/3308/18 необґрунтованим та протиправним, він, з метою належного захисту прав та інтересів позивача, підлягає скасуванню.

Суд при прийнятті рішення в цій частині приймає до уваги правову позицію з цього питання Одеського апеляційного адміністративного суду у справі №815/5084/16.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онерїлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» «Москаль проти Польщі»).

Також, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (див. рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії»).

Крім того, Європейський Суд у своєму рішенні у справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додане платіжне доручення №853 від 02.07.2018 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальній сумі 3 524,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви дочірнього підприємства ЛИДЕР у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з управління Укртрансбезпеки в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, який є відповідачем у справі.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 179-183, 192-194, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов дочірнього підприємства ЛИДЕР (65496, Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Таїровська, вул. Ак. Вільямса, 93) до управління Укртрансбезпеки в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування розрахунку та постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії управління Укртрансбезпеки в Одеській області що до складання акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №049122 від 05.04.2018 року, акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 05.04.2018 року №0003001, розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабарит них транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 05.04.2018 року №0003001.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами зага льного користування до акту від 05.04.2018 року №0003001.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Укртрансбезпеки в Одеській області №053332 від 04.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700,00 гривень.

Стягнути з управління Укртрансбезпеки в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь дочірнього підприємства «ЛИДЕР» суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 3 524,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Пятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп. 15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 07 грудня 2018 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.