Справа № 826/17790/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2018 року № 826/17790/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними дій

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі- відповідач 1/ГУ ДФС у м. Києві), Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі-відповідач 2/ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві) в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо проникнення до квартири ОСОБА_1 (АДРЕСА_1);

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19), що виражаються у відмові у наданні публічної інформації на запит, який поданий ОСОБА_1 30.09.2017 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 січня 2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києві від 27 лютого 2018 року закрито провадження в частині позовних вимог до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними дій щодо проникнення до квартири ОСОБА_1

Сторонами подано клопотання про розгляду справи без їх участі в порядку письмового провадження. З огляду на наведене, в порядку ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», що полягає у відмові надання відповіді на звернення позивача. У зв'язку з цим позивач вважає, що його права, як суб'єкта інформаційних відносин, були порушені.

Відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

30 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Урядового контактного центру із запитом (реєстраційний номер №КО-7348889) щодо надання для ознайомлення матеріалів перевірки його звернення від 31.08.2017 р. №КО-7250036.

Листом Головного управління ДФС у м. Києві від 13 жовтня 2017 року № 15592/К/26-15-21-0212 позивачу надано відповідь, якою відмовлено у наданні для ознайомлення матеріалів перевірки, оскільки відомості містять службову інформацію.

Вважаючи протиправними такі дії Головного управління ДФС у м. Києві, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З метою правильного вирішення адміністративної справи, суду слід розмежувати порядок звернення позивача до відповідача, зокрема, в порядку Закону України "Про звернення громадян" або Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

При цьому, статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Аналіз вищезазначених приписів законів дає підстави вважати, що звернення громадян до суб'єкта владних повноважень щодо отримання інформації, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом є запитом на публічну інформацію.

При цьому, звернення громадян до суб'єкта владних повноважень із пропозиціями та думками щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства; із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності; вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування є зверненням громадян.

Статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено шляхи доступу до інформації, а саме: систематичне та оперативне оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та надання інформації за запитами на інформацію.

З цього визначення вбачається, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація.

Абзацами 3-4 п. 1.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2017 року позивач звернувся до Урядового контакт центру та просив повідомити письмово інформацію щодо надання для ознайомлення матеріалів перевірки його звернення від 31.08.2017 р. №КО-7250036.

Тобто, позивач звернувся до відповідача із заявою (клопотанням) про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Листом Головне управління ДФС у м. Києві від 13 жовтня 2017 року №15592/К/26-15-21-0212 позивачу надано відповідь, зокрема зазначено, що у зв'язку із тим, що запитувана інформація містить службову інформацію відсутні підстави для її надання.

Отже, з аналізу Закону України "Про доступ до публічної інформації" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації", суд дійшов висновку, що звернення позивача не є інформаційним запитом, оскільки питання, поставлені у зверненні позивача, не відповідають критеріям "відображеності та задокументованості" запитуваної інформації. Відповіді на питання позивача у запиті від 30 вересня 2017 року потребували попередньої перевірки запитуваної інформації та її створення, а відповідь на запит в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

З огляду на викладене, суд вважає що ці правовідносини регулюються Законом України "Про звернення громадян".

Конституцією України, Законом України "Про звернення громадян" та іншими законодавчими актами України передбачено право громадян України на особисте звернення, а також на надіслання індивідуальних і колективних звернень до органів державної влади.

Абзацом 7 статті 5 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Отже, суд дійшов висновку, що звернення позивача, за змістом, відповідає вимогам, встановленим для звернення відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Позивачем не наведено та судом не встановлено, наявності обставин визначених Законом України "Про звернення громадян", які є підставою для визнання протиправною, в даному випадку, дій відповідача щодо відмови у наданні запитуваної інформації.

Судом враховано, що відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що суди під час розгляду справ повинні мати на увазі, що якщо запит про надання публічної інформації є фактично зверненням (заявою, клопотанням) про надання інформації згідно із Законом України № 393/96-ВР, то в такому разі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації необхідно відмовляти в задоволенні позову з тих підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, з підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено, а відповідачем в свою чергу розглянуто звернення позивача із дотриманням порядку та строків, визначених Законом України "Про звернення громадян".

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 159, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко