Справа № 815/2371/18
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2371/18
06 грудня 2018 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника Державної фіскальної служби України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2018р. у справі № 815/2371/18 позов товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВА до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень №621859/40177201 від 30.03.2018 р., №598542/40177201 від 20.02.2018р., №598543/40177201 від 20.02.2018 р., №621852/40177201 від 30.03.2018 р., № 427888/40177201 від 15.12.2017 р. про відмову у реєстрації податкових накладних № 253 від 11.12.2017 р., № 252 від 11.12.2017р., № 648 від 22.11.2017 р., № 697 від 23.11.2017 р., № 217 від 07.11.2017 р., зобовязання зареєструвати податкові накладні задоволено.

16.08.2018р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по даній справі.

04.10.2018 р. (вхід. №29432/18) від представника Державної фіскальної служби України до суду надійшла заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи, що згідно даних автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду 24.09.2018р. (вих. № 815/2371/18/25167/18) адміністративну справу № 815/2371/18 направлено до Одеського апеляційного адміністративного суду для розгляду апеляційної скарги та станом на 04.10.2018р. справа № 815/2371/18 до Одеського окружного адміністративного суду не поверталась, заявника було повідомлено, що заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню буде розглянуто після повернення справи до Одеського окружного адміністративного суду.

До судового засідання 06.12.2018р. всі учасники справи явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Згідно ч. 3 ст. 374 КАС України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, враховуючи, що до судового засідання 06.12.2018р. всі учасники справи не зявились, заяву представника Державної фіскальної служби України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву представника Державної фіскальної служби України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Ухвалу суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом (ч.5 ст. 374 КАС України).

За приписами ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судом встановлено, що ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018р. у справі № 815/2371/18 повернуто апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 р.

Враховуючи наведене, згідно приписів ст. 255 КАС України рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2018р. у справі № 815/2371/18 є таким, що набрало законної сили.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (ч. 4 ст. 372 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення зокрема на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 40 рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції").

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "ОСОБА_1 проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Враховуючи наведене, доводи представника Державної фіскальної служби України про те, що його обов'язок як боржника за цим виконавчим листом у справі №815/2371/18 відсутній є безпідставними та відхиляються судом.

Відтак, враховуючи відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 374 КАС України, для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заява представника Державної фіскальної служби України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є безпідставною та необґрунтованою, в звязку з чим суд відмовляє у задоволенні останньої.

Керуючись ст. ст. 205, 256, 295, 374КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Державної фіскальної служби України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.П. Самойлюк