Справа № 0540/5926/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року справа №0540/5926/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В, суддів: Шишова О.О., Блохіна А.А., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Хлудєєвої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року (повне судове рішення складено 02 жовтня 2018 року у м. Слов'янську) у справі № 0540/5926/18-а (суддя в І інстанції - Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області (далі - відповідач, Управління) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, він має загальний стаж більш 40 років, з яких 7 років 11 місяців 26 днів за Списком №2. 23.08.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". За наслідками розгляду заяви позивача рішенням Управління №79 від 06.07.2018 ОСОБА_3 відмовлено у призначенні пенсії з підстав того, що, як зазначає відповідач, на його думку, до стажу, який надає право на пенсію за віком за списком №2 неможливо зарахувати періоди роботи в ВАТ "Микитівський доломитний завод", оскільки довідки про підтвердження стажу пільгового характеру видані архівною установою, яка зареєстрована на тимчасово непідконтрольній Україні території за адресою АДРЕСА_1, отже, посилаючись на незаконність вказаної відмови, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області від 06.07.2018 № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, періоди роботи з 15.07.1980 по 25.11.1983, з 02.06.1988 по 15.07.1988 та з 07.08.1989 по 10.02.1994 на посадах за списком №2 на ВАТ "Микитівський доломитний завод" у повному обсязі;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.02.2018 на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 та прийняти рішення з врахуванням включеного пільгового стажу роботи з 15.07.1980 по 25.11.1983, з 02.06.1988 по 15.07.1988 та з 07.08.1989 по 10.02.1994 на посадах за списком №2 на ВАТ "Микитівський доломитний завод" у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року позовні вимоги задоволені частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Управління від 06 липня 2018 року № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, зобов'язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.02.2018 на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2. В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує на тому, що відсутність в резолютивній частині рішення про зобов'язання пенсійного органу врахувати пільговий стаж є неефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки посадові особи відповідача зважають лише на резолютивну частину судового рішення, отже, вважає, що при повторному розгляді його заяви йому знову відмовить.

Відповідач також звернувся з апеляційною скаргою, проте ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу Управління повернуто.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято з дотриманням чинного законодавства, врахувати для призначення пенсії довідки, які видані з порушенням чинного законодавства України, немає законних підстав, отже просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_3, виданого Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 21 жовтня 1998 року (а.с.9), має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с.12) та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 05 жовтня 2017 року № НОМЕР_2 (а.с.63).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року по справі № 805/1753/18-а зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області прийняти заяву від 23 лютого 2018 року ОСОБА_3 про призначення пенсії, відповідно до п. "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.22-29).

06 липня 2018 року Управлінням прийнято рішення № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким вказано, що документи про стаж пільгового характеру щодо роботи ОСОБА_3 у ВАТ «Микитівський доломітний завод», видані 12.10.2017 року архівною установою, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Згідно Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ № 1085 від 07.11.2014, місто Горлівка належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та будь-який акт, виданий органами та/або особами є недійсними та не створюють правових наслідків. Таким чином, врахувати для призначення пенсії довідки, які видані з порушенням чинного законодавства України немає законних підстав, пільговий стаж не підтверджено, за таких умов позивачу відмолено заявникові в призначені пенсії на пільгових умовах (а.с.19-20).

Листом від 11.07.2018 № 236/В-22-01-01 відповідачем на адресу позивача направлено лист, яким вказано, що на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року № 805/1752/18а про зобов'язання Управління прийняти заяву на призначення пенсії за віком від 23.02.2018 року, останнім була прийнята заява на призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 23.02.2018 та винесено рішення від 06.07.2018 року № 79 про відмову в призначені пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.21).

Позивачем надані суду наступні архівні довідки, видані Трудовим сектором адміністрації міста Горлівка:

від 12.10.2017 року № 18.01-03/В-34 на заяву від 03.10.2017 року (а.с.42, 43-45, 46-59);

від 06.12.2017 року №18.01-03/В-45 на заяву від 05.12.2017 року (а.с.30-33,35-40);

від 06.12.2017 року № 18.01-03/В-34 на заяву від 03.10.2017 року (а.с.34) з додатками.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Рішення місцевого суду оскаржено лише позивачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення відповідачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає постанова місцевого суду лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, у своїй діяльності Пенсійний фонд України керується Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 400/97-ВР) та Положенням про Пенсійний фонд, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, тощо.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону № 1058 Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Право на призначення пенсії на пільгових умовах обґрунтовується посиланням на Закон № 1788, норми якого з урахуванням відомостей про місце та час його роботи зі шкідливими та важкими умовами за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, дають право на призначення такої пенсії. Працівникам, зайнятим повний робочий на роботах, передбачених Списком N 1, що чинні на час їх роботи за наявності необхідної кількості пільгового та загального стажу пенсія призначається зі зниженням пенсійного віку. При цьому необхідною умовою для зарахування стажу до пільгового є наявність атестації робочого місця після 22.08.1992.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог про зобов'язання Управління зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, періоди роботи з 15.07.1980 по 25.11.1983, з 02.06.1988 по 15.07.1988 та з 07.08.1989 по 10.02.1994 на посадах за списком №2 на ВАТ "Микитівський доломитний завод" у повному обсязі та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області прийняти рішення з врахуванням включеного пільгового стажу роботи з 15.07.1980 по 25.11.1983, з 02.06.1988 по 15.07.1988 та з 07.08.1989 по 10.02.1994 на посадах за списком №2 на ВАТ "Микитівський доломитний завод", місцевий суд виходив з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З такими висновками колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд також зазначає наступне.

Предметом цього позову, в тому числі, було право позивача на зарахування певних періодів його роботи до пільгового за Списком №2. При цьому колегія суддів зазначає, що згідно діючого законодавства період роботи, який входить до Списку № 1 повинен включатись і до Списку № 2, тому посилання представника відповідача в апеляційному суді на те, що в довідках відсутні посилання на те, до якого Списку відноситься певна посада позивача, до уваги не може братись. Слід також зауважити, що певна посада (професія і т.і.) віднесено законодавством до конкретного Списку, тому не зазначення подібних відомостей в окремих документах не можу стати перепоною для вирішення спору по суті. При цьому в трудовій книжці позивача зазначена його професії, за якими він працював на ВАТ «Микитівський доломітний завод» і які передбачено відповідним Списком. Позивачем також надавалась копія наказу про проведення атестації його робочого місця, яка застосовується до спірних правовідносин, починаючи з 01.04.1992.

Розглянувши позов, місцевий суд фактично встановив, що позивач має право на включення спірних періодів до пільгового стажу за Списком №2, при цьому апеляційна скарга відповідача була повернута, тобто, в апеляційній інстанції висновки місцевого суду щодо зазначеного питання не є предметом перегляду.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області від 06.07.2018 № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.02.2018 на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2, проте задля ефективного захисту порушених прав позивача вважає за необхідне доповнити відповідну (резолютивну) частину судового рішення згідно норм пенсійного законодавства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, колегія суддів, вважає, що задовольняючи частково позовні вимоги, обмежуючись лише зобов'язанням Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.02.2018 на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2, місцевий суд не врахував всіх фактичних обставин справи та не зобов'язав розглянути зазначену заяву з урахуванням висновків суду.

Пунктом 1 першої частини статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити.

З огляду на задоволення апеляційної скарги, судові витрати позивача, понесені за її подання, слід відшкодувати ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року у справі № 0540/5926/18-а - змінити.

Абзац третій рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року у справі № 0540/5926/18-а доповнити наступним висловом «зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди з 15.07.1980 по 25.11.1983, з 02.06.1988 по 15.07.1988 та з 07.08.1989 по 10.02.1994 на ВАТ «Микитівський доломитний завод».

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року у справі № 0540/5926/18-а - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1057,20 грн. (одна тисяча п'ятдесят сім гривень 20 коп.).

Повне судове рішення - 05 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов