Справа № 826/14061/16
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 грудня 2018 року № 826/14061/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління МВС України в місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Дарницького районного управління ГУ МВС України в місті Києві
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_2.) з позовом до Головного управління МВС України в м. Києві та Головного управління Національної поліції у м. Києві, Дарницького РУ ГУ МВС України в місті Києві , в останній редакції якого від 18.01.2018 просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в м. Києві в частині звільнення ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві з спеціальним званням майор;

- зобов'язати Головне управління МВС України в м. Києві розглянути рапорт, поданий в листопаді 2015 року оперуповноваженим сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_1 про звільнення за пунктом 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а саме у зв'язку із бажанням служити в поліції;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у м .Києві розглянути кандидатуру оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в місті Києві та видати відповідний наказ з цього приводу;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у м. Києві виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2017 позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 згадану вище ухвалу суду скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на висновок суду апеляційної інстанції про поважність причин, що зумовили пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

У зв'язку з задоволенням ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2017 заяви судді Арсірія Р.О., в провадженні якого перебувала справа №826/14061/16 про самовідвід, розпорядженням керівника апарату суду №8141 від 30.11.2017 справа передана на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 30.11.2017 визначено для розгляду справи №826/14061/16 суддю Шейко Т.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Позовні вимоги вмотивовані протиправним звільненням позивача у порядку скорочення штату, оскільки при звільненні їй не запропоновано жодної посади для працевлаштування в органах внутрішніх справ, не вчинено жодних дій з метою з'ясування можливості її подальшого використання в органах внутрішніх справ як кваліфікованого працівника з великим досвідом роботи, не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, відсутність дисциплінарних стягнень та наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Також не запропоновано продовжити службу в Національній поліції, незважаючи на написання нею заяви про бажання в подальшому проходити службу в Національній поліції.

Позивач та представник позивача в судових засіданнях позов підтримали, наполягали на його задоволенні.

Відповідач Головне управління МВС України в м. Києві проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, вважаючи звільнення правомірним, оскільки воно відбулося згідно з приписами чинного законодавства. Можливість подальшого використання позивача на службі в органах внутрішніх справ була відсутня у зв'язку із фактичним припиненням існуванням та діяльності державного органу виконавчої влади - міліції. Бажання проходити службу в поліції позивач не висловила та заяву про це не подала.

Відповідач Головне управління Національної поліції у м. Києві в письмовому відзиві на позов зазначив про його необґрунтованість, вказуючи, що назване управління не є правонаступником Головного управління МВС України в м. Києві та Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, які ліквідовані та перебувають у стані припинення, рапорт про прийняття на службу до поліції позивач в установленому порядку не подавала, що виключає обов'язок управління стосовно вирішення питання її прийняття на службу.

У судовому засіданні представник відповідачів, в тому числі і Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, щодо позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях та відзивах.

Заслухавши доводи та заперечення учасників справи, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, в тому числі і надані представником відповідачів витребувані ухвалою суду від 03.07.2018 для огляду в судовому засіданні оригінали наказу про звільнення зі служби ОСОБА_1 та оригіналу особової справи ОСОБА_1, - суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 1999 року на різних посадах перебувала на службі в органах внутрішніх справ. Останнім місцем її служби було на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Позивач має спеціальне звання майора міліції (М-089959), яке відповідно до пункту 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, належить до старшого начальницького складу.

Наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 06.11.2015 № 1008 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до підпункту «г» пункту 64 (скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача з 06.11.2015 звільнено у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік).

На підтвердження звільнення відповідно до вказаного наказу позивачем надано до суду витяг з наказу, який міститься на бланку Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Згідно з висновком службового розслідування за фактом неналежно оформленого витягу з наказу про звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 на бланку Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09.02.2018, проведеного Головним управлінням Національної поліції у м. Києві, зазначена обставина обумовлена технічною помилкою працівника при роздрукуванні витягу з наказу, оскільки позивач не перебувала у відносинах публічної служби з Головним управлінням Національної поліції у м. Києві.

У подальшому Головним управлінням МВС України в м. Києві надано до суду копію вищевказаного наказу, який міститься в матеріалах справи.

07.11.2017 позивачу вручено трудову книжку та витяг з наказу про звільнення.

Не погоджуючись зі звільненням з органів внутрішніх справ, позивач звернулася до суду з позовом, при вирішенні якого суду виходить із такого.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі статтею 42 цього ж Кодексу при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення» власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Водночас судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві, і створено новий орган - Головне управління Національної поліції в Київській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1388 «Про організаційно штатні зміни» вирішено вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств згідно з відповідним переліком змін у штатах, у тому числі скорочуються всі посади Дарницького районного управління ГУ МВС в м .Києві.

Наведеним підтверджується скорочення штатів територіальних органів Міністерства внутрішніх справ у зв'язку з їх ліквідацією.

Пунктами 8, 9, 10 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення № 114), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З наведених вище норм Закону України «Про Національну поліцію» слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від порядку, встановленого Кодексом законів про працю України.

З огляду на викладене доводи позивача про порушення при її звільненні у зв'язку зі скороченням штаті норм Кодексу законів про працю України не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку пріоритетними є норми законодавства про публічну службу, зокрема, Закону України «Про Національну поліцію» та Положення № 114.

Закон України «Про Національну поліцію» опублікований 06.08.2015 в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06 листопада 2015 року.

Відтак, позивач була попереджена про наступне вивільнення в силу Закону.

Аналіз викладених вище правових норм, що містяться в пунктах 9 і 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та в підпункті "г" пункту 64 Положення № 114, зумовлює висновок суду про те, що питання стосовно подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції підлягало вирішенню до 06.11.2015 включно (упродовж трьох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення). Вказані норми містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме:

- відмова працівника міліції від проходження служби в поліції;

- неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення;

- відсутність можливості подальшого використання на службі.

Однією з необхідних умов для прийняття працівника міліції на службу в поліцію слугувало висловлення ним відповідного бажання про це і лише в разі відмови від проходження служби в поліції такий працівник міліції підлягає звільненню зі служби в органах внутрішніх справ на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення № 114, через скорочення штатів.

Працівник міліції міг бути прийнятий на службу в поліцію у тримісячний строк з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію», тобто з 06.08.2015 до 06.11.2015.

В заяві про уточнення позовних вимог від 18.01.2018 представник позивача вказує на те, що ОСОБА_1 не було запропоновано службу в Національній поліції і вона жодним чином не відмовлялась від неї, незважаючи на те, що в листопаді 2015 вона писала заява про бажання служити в поліції.

Доцільно зауважити, що виявлення бажання служити в поліції передбачає необхідність вчинення позивачем певних дій, тобто оформлення волевиявлення про подальше проходження служби у формі заяви або рапорту, поданих у встановленому порядку на ім'я керівника установи через відділ (канцелярію), відповідальну особу, які здійснюють реєстрацію заяви, або направити її засобами поштового зв'язку. Саме такі докази можуть бути належними та враховані судом при прийнятті рішення.

Сам по собі факт написання у листопаді 2015 року позивачем вищевказаної заяви/рапорту, про що вона стверджує, не має значення для вирішення цієї справи, оскільки важливим для суду є встановлення саме факту подання її до відповідного органу.

За загальним правилом, що міститься в частині першій статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач не звільнена від обов'язку довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, зокрема, подання нею в установленому порядку заяви до 06.11.2015 щодо подальшого проходження служби в поліції.

Однак, позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження вищевказаної обставини, не здобуто таких доказів також судом у ході судового розгляду справи.

Окрім того, листами Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.01.2018 № 340/125/01/11-2018 та від 09.02.2018 № 26/вх/125/26/01-2018, ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м. Києві від 18.01.2018 № ЛК-341/125/01/11-2018 підтверджується, що із заявою про прийняття на службу до поліції ОСОБА_1 не зверталася, таку заяву не зареєстровано.

Отже, судом відхиляються як необґрунтовані доводи позивача про подання нею заяви про прийняття на службу до поліції та про те, що відсутність письмової відмови від проходження служби в поліції свідчить про бажання проходити таку службу.

За наведених обставин у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про зобов'язання Головного управління МВС України в м. Києві розглянути її рапорт, поданий в листопаді 2015 року, про звільнення за пунктом 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а саме у зв'язку із бажанням служити в поліції, а також вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Національної поліції у м. Києві розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади в цьому територіальному органі поліції відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та видати відповідний наказ з цього приводу.

Разом з тим, необхідно зазначити, що сам факт відсутності заяви/рапорту про намір продовжувати службу в органах поліції, не може бути достатнім свідченням правомірного звільнення позивача у зв'язку зі скороченням штатів.

Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду, що міститься в постанові від 04.10.2018 у справі №813/6353/15.

У згаданому судовому рішенні Верховний Суд також вказав на те, що, даючи оцінку правомірності звільнення працівника міліції у зв'язку зі скороченням штатів, суди, окрім іншого, повинні з'ясувати дотримання процедури звільнення.

Крім того Верховний Суд в аналогічних спірних правовідносинах в постанові від 20.06.2018 у справі № 804/843/16 звертає увагу на необхідність встановлення обставин щодо неможливості подальшого використання позивача на службі при вирішенні спору.

У зв'язку з викладеним необхідно зазначити, що як за правилами Кодексу законів про працю України, так і відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення № 114, звільнення працівника у зв'язку зі скороченням штатів покладає на роботодавця, зокрема, певні зобов'язання щодо вжиття заходів з метою його працевлаштування.

Як зазначалося вище, підпунктом "г" пункту 64 Положення № 114 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Наведене зумовлює необхідність встановити дотримання Головним управлінням МВС України в м. Києві процедури звільнення позивача в частині вирішення питання можливості її подальшого використання на службі.

При цьому суд бере до уваги відсутність у Головного управління МВС України в м. Києві обов'язку пропонувати позивачу вакантні посади в новостворених територіальних органах поліції, оскільки передумовою для вчинення таких дій слугувало виявлення нею відповідного бажання проходити службу в поліції, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 01 серпня 2018 року в справі №813/6329/15.

Стверджуючи про неможливість подальшого використання позивача на службі, Головне управління МВС України в м. Києві зазначило, що:

- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідуються як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, в тому числі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, з яким позивач перебувала у відносинах публічної служби, та Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві, в якому вона безпосередньо проходила службу;

- у зв'язку з ліквідацією наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» Головне управління МВС України в м. Києві та інші районні управління Головного управління МВС України в м. Києві, в тому числі Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві, припинили ведення господарської діяльності з 07.11.2015, весь штат працівників скорочений, відсутнє фінансування на оплату праці.

- станом на час вирішення справи функціонують лише ліквідаційні комісії Головного управління МВС України в м. Києві та інших районних управлінь, які завершують процедуру їх ліквідації.

Суд погоджується з такими доводами Головного управління МВС України в м. Києві щодо неможливості подальшого перебування позивача на службі, враховуючи також наступне.

За змістом частини першої статті 104 Цивільного кодексу України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

З 06.11.2015 втратив чинність Закон України «Про міліцію» та набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію», яким, як і іншими законодавчими актами, не передбачено правонаступництва ліквідованих територіальних органів внутрішніх справ новоствореними територіальними органами Національної поліції.

Переліком (витягом) з наказу МВС України від 06.11.2015 № 1388 підтверджується скасування усіх штатів в Головному управлінні МВС України в м. Києві та скорочення усіх посад (15 236 посад).

Крім того, листом Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 31.08.2015 №47/18782 підтверджується направлення до Дарницького районного у місті Києві центру зайнятості звітності «Інформація про заплановане масове звільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці».

Станом на час розгляду справи судом Головне управління МВС України в м. Києві та районні управління Головного управління МВС України в м. Києві, в тому числі й Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві, перебувають у стані припинення.

Ураховуючи викладене, суд погоджується з доводами Головного управління МВС України в м. Києві щодо неможливості подальшого використання позивача на службі, що дає підстави суду стверджувати про дотримання Головним управлінням МВС України в м. Києві визначеної законодавством процедури звільнення позивача зі служби у зв'язку зі скороченням штатів.

Відповідно до пункту 70 Положення № 114 звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

- до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

- осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Оскільки позивач має спеціальне звання майора міліції (М-089959), яке відповідно до пункту 2 Положення № 114, належить до старшого начальницького складу, то прийняття наказу про її звільнення належить до повноважень начальника Головного управління МВС України в м. Києві.

Таким чином, прийняття наказу від 06.11.2015 № 1008 о/с Головним управлінням МВС України в м. Києві в особі начальника цього управління генерал-майора міліції Терещука О.Д. відповідає вимогам пункту 70 Положення № 114.

Беручи до уваги вищевикладене, наказ Головного управління МВС України в м. Києві від 06.11.2015 № 1008 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ прийнято Головним управлінням МВС України в м. Києві відповідно до закону, в межах повноважень та обґрунтовано, у зв'язку з чим підстави для визнання його протиправним та скасування у суду, а отже й для поновлення позивача на посаді, яку вона обіймала до звільнення, відсутні, та зумовлює необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог до вказаного відповідача.

З огляду на викладене не підлягає задоволенню також вимога позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Головного управління МВС України в м. Києві. При цьому, за висновком суду, при оформленні позовних вимог позивач допустила описку в частині спрямування своєї вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Головного управління Національної поліції у м. Києві, оскільки з цим органом вона у відносинах публічної служби не перебувала.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За клопотанням позивача суд викликав в судове засідання на 30.10.2018, 27.11.2018 свідка ОСОБА_5, для забезпечення явки якого в наведені вище судові засідання позивач отримувала судові повістки, проте свідок ОСОБА_5 до суду не прибув.

Крім того, в судовому засіданні 27.11.2018 позивач на свій запит від 20.11.2018 надала відповідь Головного управління МВС у місті Києві від 26.11.2018 №152-зі/125/26-2018, відповідно до якої згідно облікових даних та матеріалів архівної особової справи інформація щодо проходження позивачкою атестування у період із 29 по 30 жовтня 2015 року у ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві відсутня.

Позивач не погоджується із такою відповіддю, однак доказів на спростування викладених у листі Головного управління МВС у місті Києві від 26.11.2018 №152-зі/125/26-2018 обставин, учасниками справи не надано і судом не встановлено.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в цілому є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко