Справа № 675/1365/18
Суддя: Столковський В. І.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/1365/18
Провадження № 2-а/675/111/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Столковського В. І., з участю: секретаря судового засідання - Гук-Миронюк Ю. Г., позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Марчука О. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції у залі суду в м. Ізяслав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до постанови начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 15 травня 2018 року його поміщено у дисциплінарний ізолятор строком на 14 діб. 18 травня того ж року працівниками адміністрації виправної установи вилучено належні позивачу документи, а саме: копії ухвалених щодо нього судових рішень у кримінальних справах, адміністративних справах за позовами ОСОБА_1, книги з текстами КК України, КПК України, Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, Конституції України.

Позивач вказує на те, що зберігання вказаних речей у місцях позбавлення волі не заборонене, а тому дії представників адміністрації ЗВК № 58 щодо їх вилучення не відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, всупереч вимогам Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань протокол вилучення виявлених у ОСОБА_1 документів складено не було.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 згідно уточнених позовних вимог просить суд визнати протиправними дії Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» щодо вилучення у нього 18 травня 2018 року копій судових рішень та книг із текстами нормативно-правових актів, а також стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

Ухвалою судді від 25 травня 2018 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду даного адміністративного позову, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 адміністративний позов підтримали та просять його задовольнити.

Представник відповідача Марчук О. А. заперечив проти заявленого позову, вказав, що дії представників адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» при передачі на зберігання речей засудженого відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з положеннями п. 13-1 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2, ч. 9 статті 539 КПК України засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 відбуває покарання у ОСОБА_4 установі «Замкова виправна колонія (№ 58)».

Постановою начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 15 травня 2018 року ОСОБА_1 поміщено у дисциплінарний ізолятор строком на 14 діб.

18 травня 2018 року працівниками адміністрації виправної установи виявлено у позивача копії ухвалених щодо нього судових рішень у кримінальних справах, адміністративних справах за позовами ОСОБА_1, книги з текстами КК України, КПК України, Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, Конституції України та передано їх на зберігання до закінчення строку застосування дисциплінарного стягнення.

Зазначені обставини підтверджуються постановою начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 15 травня 2018 року, показами свідків: помічника начальника ЗВК № 58 ОСОБА_5, начальника відділення СПС відділу СВПР ЗВК № 58 ОСОБА_6, засудженого ОСОБА_7

Так, свідок ОСОБА_5 суду показав, що 18 травня 2018 року під час обходу камер ДІЗО ним було виявлено, що ОСОБА_1 зберігає документи, які засудженим не дозволяється брати із собою у дисциплінарний ізолятор, а саме: копії судових рішень та книги із нормативно-правовими актами. Засудженому було запропоновано добровільно здати вказані речі на зберігання, на що останній погодився та особисто видав їх представникам адміністрації виправної установи. Після цього зазначені документи було передано до кімнати зберігання особистих речей засуджених, а після відбуття дисциплінарного стягнення повернуто ОСОБА_1 Свідок також ствердив, що решту предметів, які належать засудженому та які не заборонено брати із собою у ДІЗО, було залишено у камері.

Обставини щодо відібрання у ОСОБА_1 документів під час перебування у ДІЗО підтвердив свідок ОСОБА_7, який також вказав, що раніше засудженим не забороняли брати із собою до дисциплінарного ізолятора будь-які документи.

Свідок ОСОБА_6 показав суду, що спілкувався із ОСОБА_1 із приводу пред'явлення останнім претензій відносно вилучення у нього документів під час перебування у ДІЗО, роз'яснював йому положення Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а також те, що зазначені предмети будуть повернуті засудженому після відбуття ним дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що відповідач при вилученні належних йому документів допустив порушення вимог чинного законодавства України, яке визначає правила виконання та відбування кримінальних покарань.

Суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3, 7 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

ОСОБА_4 поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

За змістом ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Згідно з ч. 8 ст. 134 КВК України поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов'язки, з визначенням строку тримання.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі станом на час виникнення спірних правовідносин регулювали Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року № 2186/5 (далі - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

У силу п. 6 розділу ХХV Правил засудженим, які відбувають стягнення у ДІЗО, забороняються побачення, придбання продуктів харчування і предметів першої потреби, одержання посилок (передач) і бандеролей, користування настільними іграми.

Засудженим забороняється брати із собою у ДІЗО продукти харчування і особисті речі, за винятком рушника, мила, зубної пасти (порошку), зубної щітки, туалетного паперу, олівців, авторучок, зошитів, поштових марок, конвертів, а в установах для тримання жінок, крім зазначених речей, спеціальних засобів гігієни. Їм не дозволяється курити.

Для зберігання предметів особистої гігієни в камерах обладнуються навісні полички. Адміністрація установ виконання покарань забезпечує зберігання особистих речей засуджених протягом строку перебування їх у ДІЗО.

З аналізу положень вказаних норм вбачається, що документи, з приводу яких подано позов, не входять до переліку особистих речей, які можуть брати із собою засудженні у ДІЗО.

Відтак, дії відповідача щодо передання зазначених предметів на зберігання відповідають вимогам Правил.

Посилання ОСОБА_1 на те, що адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» всупереч вимогам чинного законодавства не складено протокол про вилучення належних засудженому документів, не заслуговують на увагу, оскільки вимоги щодо необхідності складення такого протоколу не стосуються даних правовідносин.

Такі норми містяться у розділі ХІ Правил, які визначають порядок вилучення предметів, виробів, речей та продуктів харчування, придбаних незаконним шляхом, а також заборонених для зберігання і використання.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані розділом ХХV Правил, норми якого не передбачають необхідності складення протоколу або акту вилучення предметів, які не можуть брати із собою засудженні у ДІЗО. Вказані у позові документи не належать до заборонених для зберігання і використання засудженими в установах відбування покарань.

Твердження ОСОБА_1 відносно того, що при поміщенні його у ДІЗО вказані речі не було вилучено у нього та не передано на зберігання представниками адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» не спростовують висновків суду, оскільки такі обставини не надавали йому права користуватися ними під час перебування у дисциплінарному ізоляторі.

За вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На думку суду, в даній справі відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій.

Зважаючи на зазначене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання дій відповідача протиправними слід відмовити.

Відносно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з пунктом 3 частини 2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Разом з тим, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню теж не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1: утримується у ОСОБА_4 установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» за адресою: м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2 Хмельницької області, рнокпп у матеріалах справи відсутній.

Відповідач ОСОБА_4 установа «Замкова виправна колонія (№ 58)»: адреса місцезнаходження - м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2 Хмельницької області, .

Повне судове рішення складене 30 листопада 2018 року.

Суддя: В. І. Столковський