Справа № 389/1719/17
Суддя: Тьор Є. М.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/389/159/17
ЄУН № 389/1719/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Тьор Є.М.,

при секретарі - Пахуті Н.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Молдованової О.М., Кучер Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Знам'янка Кіровоградської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити нарахування і виплату пенсії, -

В С А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій Знам'янського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Кіровоградської області протиправними та зобов'язання здійснити нарахування і виплату пенсії з урахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки за роботу в районах Крайньої Півночі, починаючи з 12.07.2001р..

Вимоги обґрунтував тим, що є пенсіонером і перебуває на обліку в Знам'янськомуоб'єднаному управлінні ПФУ Кіровоградської області з 12.07.2001р.. У період з квітня по жовтень 1982р. він працював в Суслуманському гірничо-збагачувальному комбінаті, який знаходиться в Магаданській області СРСР (на даний час територія РФ), і який згідно Постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967р. №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до районів Крайньої Півночі, і де він отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами та північною надбавкою. Зазначив, що він, як пенсіонер звернувся до Знам'янськогоУПФУ для перерахунку його пенсії з урахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки за періодз квітня по жовтень 1982р., згідно Угоди про гарантії прав громадян учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., ст. 66 ЗУ №1788-11 від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення та листа Міністерства праці та соціальної політики України №030-410-06 від 20.01.2004р.. Однак, відповідач у листі №372/01-18 від 25.01.2017р. відмовив у перерахунку. Вважає дії відповідача незаконними, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

15 грудня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІ від 03.10.2017 року, на підставі якого Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.

Згідно п/п 10 п. 1 Розділу ХІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Представником відповідача подано суду заперечення проти позову, зареєстроване за вх.№15421/17 від 20.12.2017р. (а.с.75-82). В судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представники посилалися на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 12.07.2001р., як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991р. та перераховану 01.01.2004р. відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV. Зазначили, що Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ взагалі не передбачено призначення пенсій в разі наявності стажу роботи на Крайній Півночі та місцевостях прирівняних до неї, у зв'язку з тим, що з 01.01.1992р. не застосовувалося пільгове обчислення стажу роботи. Пенсія за віком позивачу була розрахована в максимальному розмірі за віком, який було визначено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2000р. №1686 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат пенсіонерам». Після чого, з 01.01.2004р. згідно ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за матеріалами пенсійної справи проводився перерахунок пенсії позивача, розмір якої обчислено із заробітної плати, визначеної за період з 01.08.1980р. по 31.01.1982р., з 01.04.1982р. по 31.10.1985р., у тому числі і період з квітня 1982р. по січень 1983р. без урахування районного коефіцієнту. Вказали, що 15.12.2016р. позивач звертався до Знам'янського УПФУ із заявою про перерахунок пенсії за вікомз урахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки за періодз квітня по жовтень 1982р., згідно Угоди про гарантії прав громадян учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., ст. 66 ЗУ №1788-11 від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення та листа Міністерства праці та соціальної політики України №030-410-06 від 20.01.2004р.. Після чого, на підставі вказаної заяви останньому проведено індивідуальний перерахунок пенсії, до заробітної плати за 1982р. при розрахунку середньомісячного заробітку включено районний коефіцієнт. У зв'язку з тим, що заробіток за 1982р. до перерахування вже перевищував 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум то в результаті перерахунку середньомісячний заробіток для обчислення пенсії не змінився. Додатково зазначили, що проведення даного перерахунку не підтверджує правильність доводів позивача. Просили суд у позові відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером і перебував на обліку в Знам'янському об'єднаному управлінні ПФУ /на даний час ГУ ПФУ в Кіровоградській області/, де отримує пенсію за віком з 12 липня 2001 року.

В період з квітня по жовтень 1982р. він працював в Суслуманському гірничо-збагачувальному комбінаті, який знаходиться в Магаданській області СРСР (на даний час територія РФ), і який згідно постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967р. №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до районів Крайньої Півночі. На даному підприємстві позивач отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами та північною надбавкою.

В судовому засіданні встановлено, що стаж роботи позивача на вищевказаному підприємстві підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказу про його прийняття на роботу та звільнення з роботи.

Також, встановилено, що в липні 2001 року ОСОБА_1 звернувся до Знам'янського об'єднаного управління ПФУ із заявою про призначенні йому пенсії за віком та з 12 липня 2001 року отримує її.

15.12.2016р. позивач звернувся до об'єднаного управління ПФУ з проханням перерахунку пенсії за вікомз урахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки за період його роботи на зазначеному вище підприємстві.

Проте Знам'янське об'єднане управління ПФУ листом від 25.01.2017р. №372/01-18 відмовило позивачу в проведенні даного.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Наведена законодавча норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при розрахунку пенсії.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року Законом СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I (далі - Закон СРСР № 1480-I) «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

При цьому, статтею 78 діючого на той час Закону СРСР № 1480-I було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту «д» пункту 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною третьою статті 96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Крім того, суд зазначає, що ні Законом № 1058-IV, ні Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту.

Посилання позивача та його представника на Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення є необґрунтованими, оскільки, в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії.

Виходячи з наведеного суд вважає, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.06.2018р., провадження №К/9901/39267/18, яка є обов'язковою для застосування судами.

Крім цього, суд зазначає, що позивачу проводився індивідуальний перерахунок пенсії, до заробітної плати за 1982р. при розрахунку середньомісячного заробітку включено районний коефіцієнт. Оскільки, заробіток за 1982р. до перерахування вже перевищував 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум то в результаті перерахунку середньомісячний заробіток для обчислення пенсії не змінився.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити нарахування і виплату пенсії - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2018 року.

Суддя Знам'янського міськрайонного суду

Кіровоградської області Є М. Тьор