Справа № 823/1657/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1657/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Губської О.А.,

Пилипенко О.Є.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: Шатило І.П.

від третіх осіб: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Малобукринська сільська рада, Регіональний ландшафтний парк "Трахтемирів" про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області, викладене в листі від 20.10.2017 №В-32860/0-17126/6-17 про відмову у затвердженні проекту щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути питання стосовно затвердження документації із землеустрою та передачі ОСОБА_4 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером НОМЕР_2, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області у затвердженні проекту щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути питання стосовно затвердження документації із землеустрою та передачі ОСОБА_4 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером НОМЕР_2, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні суду. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Головне управління Держгеокадастру у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на рішення Верховного суду від 27.03.2018 у справі № 463/3375/15-а, в якому суд касаційної інстанції зазначив, що «.. Виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. При ухваленні оскаржуваних рішень в частині відмови у визнанні бездіяльності Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою позивача від 16.04.2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою суди передніх інстанції не врахували те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду)..».

При цьому, апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції не було врахованого, того факту, що на наслідком розгляду клопотання позивача про затвердження документації із землеустрою та передачі їй безоплатно у власність земельної ділянки, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було встановлено, що на вказаній земельній ділянці, згідно з рішенням Малобукринської сільської ради від 15.12.2016 № 33 встановлено «Поклонний хрест» на знак пам'яті боїв на Букринському плацдармі 1943 року, а також те, що спірна земельна ділянка не відповідає цільовому призначенню для ведення особистого селянського господарства, оскільки за видом угідь відноситься до колективних садів.

За наведених обставин, відповідач вважає що рішення прийняте Черкаським окружним адміністративним судом незаконно, необґрунтовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права, за умови не повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та такими, що підлягають скасуванню.

Представником позивача подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого, адвокат просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

В обґрунтування правової позиції посилається на те, що законних підстав для залишення клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою без розгляду або відмови у його затвердженні не має, а доводи апелянта не відповідають дійсним обставинам справи. Таким чином, представник позивача стверджує, що відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім того, у вказаному відзиві представник позивача просить суд стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь позивача судові витрати за надання професійної правової допомоги, пов'язані з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1200, 00 грн.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників не надійшло.

Від Малобукринської сільської ради до суду надійшла заява відповідно до змісту якої третя особа просить розглянути дану справу без участі представника сільської ради.

У свою чергу, позивач та третя особа - Регіональний ландшафтний парк "Трахтемирів", які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки уповноважених представників суду не повідомили.

Керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності представників третіх осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 19.12.2016 № 10-26926/15-16-сг надано ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області, орієнтовний розмір якої становить 2.0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного Наказу ФОП ОСОБА_5 на замолення позивача було розроблено та 18.09.2017 подано на погодження Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства (за медами населеного пункту) (код КВЦПЗ 01.03.) на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області.

19.09.2017 експертом державної експертизи було надано Висновок № 7746/82-17 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у якому уповноваженою особою зазначено, що зауваження та пропозиції до проекту землеустрою - відсутні. Проект землеустрою - погоджується. Строк дії висновку - необмежений.

У подальшому, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із клопотанням від 09.10.2017 про затвердження проекту землеустрою та передачі їй безоплатно у власність земельної ділянки на підставі цього Проекту.

Розглянувши вказане клопотання ОСОБА_4, відповідач листом від 20.10.2017 № В-32860/0-17126/6-17 надав відповідь позивачу, у якій зазначив, що за наявною інформацією у Головного управління Держгеокадастру у Київській області (рішення № 33 від 15.12.2016) повідомляє, що на земельній ділянці, яка передбачена для передачі у власність громадянці ОСОБА_4 знаходиться «Поклонний хрест» на знак пам'яті боїв на Букринському плацдармі 1943 року. Вказане місце має важливе значення, регулярно відвідується делегаціями ветеранів ВОВ.

Разом з цим, суб'єкт владних повноважень у вказаному листі також зазначає, що цільове призначення вказаної земельної ділянки відповідно до Проекту встановлення меж населених пунктів Малобукринської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області 1992 року - колективні сади, не відповідає заявленому цільовому призначенню - для ведення особистого селянського господарства.

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, 22.03.2018 ОСОБА_4 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з заявою відповідно до якої, крім іншого, просила надати копії документів, які підтверджують факт знаходження Поклонного Хресту на земельній ділянці за кадастровим номером: НОМЕР_2, а також копії документів, які відносять вказану ділянку до колективних садів. Крім того, позивач також просить надати дозвіл на розроблення технічної документації з поділу наведеної земельної ділянки, з метою виокремлення земельної ділянки, на якій розташований Поклонний Хрест та приватизації нею земельної ділянки, що залишиться.

У відповідь на вказане звернення відповідач листом № В-751/0-1338/6-18 повідомив ОСОБА_4, що у Відділі у Миронівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області матеріали із зображенням місця розташування Поклонного Хреста відсутні.

Відповідно до проекту формування території Малобукринської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області, запитувана земельна ділянка відноситься до земель колективного садівництва.

Таким чином, вважаючи відмову відповідача у затвердженні проекту щодо відведення їй земельної ділянки протиправною, позивач звернулась до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що положення земельного законодавства передбачають обов'язок Головного управління Держгеокадастру у Київській області прийняти рішення за результатами розгляду проекту землеустрою у той час, як відповідачем жодного рішення з цього приводу прийнято не було. Вказані обставини, на переконання суду першої інстанції, є підставою для визнання неправомірною бездіяльності відповідача у затвердженні проекту щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства та зобов'язання повторно розглянути питання стосовно затвердження документації із землеустрою та передачі ОСОБА_4 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером НОМЕР_2, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні суду.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин від 28.09.2017, далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Конституцією гарантується право власності на землю. У статті 14 Основного закону передбачено, що це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, відповідно до вимог статті 40 ЗК України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Приписами статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, зокрема, за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Разом з цим, відповідно до частини 5 вказаної норми земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 ЗК України.

Приписами частини 6, 7 вказаної норми встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186.1цього Кодексу (частина 8 статті 118 ЗК України).

Так відповідно до вимог вказаної норми проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно -правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З огляду на вказані норми законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають погодженню у порядку статті 186-1 ЗК України, після чого відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зобов'язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу, що нормами чинного законодавства не визначено підстав для відмови у прийнятті відповідним органом рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як було встановлено судом, 19.09.2017 експертом державної експертизи було надано Висновок № 7746/82-17 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у якому уповноваженою особою зазначено, що вказаний проект землеустрою відповідає вимогам статті50 ЗУ «Про Землеустрій»зауваження та пропозиції до проекту землеустрою - відсутні. Проект землеустрою - погоджується. Строк дії висновку - необмежений.

З наведеного вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр..ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства було погоджено у встановленому законом порядку.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що на даному етапі, а саме після погодження проекту землеустрою, відповідач зобов'язаний був прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність позивачу.

Проте, як встановлено судом, відповідачем всупереч вимог законодавства жодного рішення з цього приводу не прийнято, натомість листом від 20.10.2017 № В-32860/0-17126/6-17 ГУ Держгеокадастру повідомило ОСОБА_4, що за наявною в управлінні інформацією (рішення № 33 від 15.12.2016) на земельній ділянці, яка передбачена для передачі у власність громадянці ОСОБА_4 знаходиться «Поклонний хрест» на знак пам'яті боїв на Букринському плацдармі 1943 року. Крім того, відповідач також зазначає, що цільове призначення вказаної земельної ділянки відповідно до Проекту встановлення меж населених пунктів Малобукринської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області 1992 року - колективні сади, не відповідає заявленому цільовому призначенню - для ведення особистого селянського господарства.

Оскільки відповідно о положень частини 11 статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку, суд вважає за необхідне надати правову оцінку доводам відповідача викладеним у листі від 20.10.2017 № В-32860/0-17126/6-17 направленому позивачу у відповідь на її звернення щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

Щодо посилання відповідача на рішення № 33 від 15.12.2016 у якому вказано, що на земельній ділянці, знаходиться «Поклонний хрест» на знак пам'яті боїв на Букринському плацдармі 1943 року, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається матеріалів справи вказане рішення було прийняте Виконавчим комітетом Малобукринської сільської ради 15.12.2016, у той час, Наказом ГУ Держгеокадастру від 19.12.2016 позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Крім того, зі змісту вказаного рішення не можливо ідентифікувати земельну ділянку (кадастровий номер, розмір, місце розташування) на якій розміщено відповідний знак пам'яті боїв на Букринському плацдармі 1943 року.

У свою чергу, суд враховує, що згідно зазначеної відповідачем у листі № В-751/0-1338/6-18 інформації матеріали із зображенням місця розташування Поклонного Хреста у Відділі у Миронівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає вказані доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, та такими, що повністю спростовуються наявними у справі доказами.

Щодо тверджень відповідача відносно того, що цільове призначення вказаної земельної ділянки відповідно до Проекту встановлення меж населених пунктів Малобукринської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області 1992 року - колективні сади, не відповідає заявленому цільовому призначенню - для ведення особистого селянського господарства, то на переконання колегії суддів такі доводи відповідача також є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності та наявним в матеріалах справи даним землевпорядної документації.

Так, зокрема, згідно даними наявних у справі доказів, а саме: витягу з ДЗК про земельну ділянку, довідки з державної статистичної звітності.., виданої Відділом Держгеокадастру у Миронівському районі Киїської області, викопіювання з оновлених картографічних матеріалів, переліку обмежень у використанні земельної ділянки, висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведенні земельної ділянки вбачається, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером: НОМЕР_2 - 01.03 для ведення особистого селянського господарства (категорія земель: землі сільсько господарського призначення).

При цьому, лише у експлікації земельних угідь міститься інформація про те, відповідні землі є багаторічними насадженнями, у той час як, приписами статті 22 ЗК встановлено, що багаторічні насадження належать до земель сільськогосподарського призначення.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем було неправомірно допущено бездіяльність щодо затвердження погодженого проекту щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача в обґрунтування вимог апеляційної скарги на постанову Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а, оскільки предмет спору у цій справі становили зовсім інші правовідносини, а саме щодо надання дозволу на виготовлення проектної документації. Крім того, колегія суддів також зазначає, що відповідно до вимог КАС України суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні виключно за результатами розгляду зразкової справи, у той час вказана справа не є зразковою.

Разом з цим, з цим суд апеляційної інстанції враховує положення частитини 3 статті 245 КАС України, якою встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, у випадку невиконання обов'язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, в тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом допущено бездіяльність відповідача, а тому вимоги позивача зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути питання стосовно затвердження документації із землеустрою та передачі ОСОБА_4 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером НОМЕР_2, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні суду є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, на підставі викладеного колегією суддів встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Щодо клопотання позивача стягнути з відповідача витрати за надання професійної правової допомоги, що пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, положеннями частини 5 вказаної норми передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, судом встановлено, що Адвокатським обєднанням «ЮРТЕРРА» в особі учасника адвоката Ситніка Т.А.(Адвокат) та ОСОБА_4 (Клієнт) 02 квітня 2018 року було укладено договір про надання правової допомоги № 2. У пункті 1.1 вказаного договору сторони узгодили, що предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов'язані чи можуть бути пов'язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних або невизнаних його прав та законних інтересів, у тому числі шляхом підготовки та внесення позовної зави до суду, участі у судових засіданнях внесення апеляційної та касаційної скарги за потреби тощо.

У пункті 4 цього договору сторони узгодили, якщо інше не встановлено додатковою угодою до договору, гонорар адвоката складається з розрахунку часу витраченого на виконання даного договору враховуючи вартість однієї години - 600,00 грн.

Оплата здійснюється упродовж 10 днів за виставленим рахунком (пункт 4.3. Договору).

Як вбачається з наявного у справі розрахунку за надані послуги АО «ЮРТЕРРА» № 2/3/2 від 02.11.2018 до договору про надання правової допомоги № 2 від 02.04.2018 виставленого на ім'я ОСОБА_4 за надання професійної правничої допомоги, а саме: відзиву на апеляційну скаргу та ознайомлення з матеріалами справи № 823/1657/18 (2 години) вартість вказаних послуг складає 1200,00 грн.

Наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № |11023ОНТ2 від 02.11.2018 підтверджується оплата послуг за надання проф..правової допомоги по договору від ОСОБА_7 у розмірі 1200,00.

На думку колегії суддів, вказаний розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідає вимогам частини 5 статті 134 КАС.

Разом з цим, суд зазначає, що в силу положень частини 7 статті 134 КАС України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, відповідачем (апелянтом) жодних доводів та доказів на підтвердження неспівмірності відповідних витрат суду не надано.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання представника позивача - адвоката про стягнення з відповідача витрати за надання професійної правової допомоги, що пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції є обгрутованим та таким, що підлягає задоволенню

Керуючись ст. ст. 134, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, ) на користь ОСОБА_4 (18018, м. АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.А. Губська
О.Є. Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 29.11.2018