Справа № 821/778/18
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/778/18

Категорія: 8.3.11 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі, ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018р. ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Херсонській області за №9121-13 від 8.02.2018р.;

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у Херсонській області за №1869-17 від 14.02.2018р..

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що є власником житлового будинку розташованого за адресою вул.Шкільна, 18/39, с.Залізний порт, Голопристанський район, Херсонська область, загальною площею 1 038,3кв.м..

У лютому 2018р. ГУ ДФС у Херсонській області проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та винесено податкове повідомлення рішення за №9121-13 від 8.02.2018р., в якому у відповідності до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПКУ та відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПКУ ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання: податок на нерухоме майно, відмінне під земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової та нежитлової нерухомості за 2016р. в розмірі 39 310,53грн..

В подальшому, податковим органом 14.02.2018р. прийнято податкову вимогу за №1869-17, якою ОСОБА_2 визначено суму податкового боргу станом на 13.02.2018р. з податку на нерухоме майно в розмірі 39 307,77грн..

Позивачка вважає вказані дії та рішення ГУ ДФС протиправними та незаконними, у зв'язку із чим звернулась в суд із відповідним позовом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДФС у Херсонській області за №1869/17від 14.02.2018р..

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у Херсонській області просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщенні про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті та відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарг без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяло в межах своїх повноважень та на підставі діючого законодавства України, а тому в цій частині позову відмовлено. Задовольняючи позов в частині визнання протиправної та скасування податкової вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що оскаржувана вимога сформована та надіслана позивачці передчасно, оскільки формування податкової вимоги має відбутись не раніше 60 днів з дня отримання податкового повідомлення-рішення.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано сторонами, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 1038,3кв.м.

У січні 2015р. Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області прийняла рішення за №614, яким затверджено Положення про податок на майно. Положеннями п.6.1 розділу II вказаного Положення встановлена ставка податку за 1кв.м. бази оподаткування для об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб - у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

На підставі вищевказаного, ГУ ДФС у Херсонській області проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та 8.02.2018р. винесено податкове повідомлення рішення за №9121-13, в якому згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПКУ та відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПКУ визначено ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання, а саме визначено податок на нерухоме майно, відмінне під земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової та нежитлової нерухомості за 2016р. в розмірі 39 310,53грн.. Вказане податкове повідомлення-рішення ОСОБА_2 отримала 5.04.2018р..

В подальшому, ГУ ДФС 14.02.2018р. прийнято податкову вимогу за №1869-17, якою ОСОБА_2 визначено суму податкового боргу станом на 13.02.2018р. з податку на нерухоме майно в розмірі 39 307,77грн.. Вказану податкову вимогу ОСОБА_2 отримала 27.02.2018р..

Перевіряючи правомірність дій та рішень ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі, з урахування підстав, за якими позивачка пов'язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ст.67 Конституції України встановлено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є ПУ України за №2755-VI від 2.12.2010р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України).

У відповідності до п.6.1 ст.6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Елементи податку на майно визначені розділом XII ПК України.

ЗУ «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» за №71-VIII (надалі Закон №71-VIII) з 2016р. розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості.

Згідно з п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Також, приписами п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Відповідно до п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

За правилами п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України (в редакції, що діяла в 2016р.) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

У відповідності до ст.265 ПК України (у редакції Закону №71-VIII від 28.12.2014р., що діє з 1.01.2015р.) податок на майно є місцевим податком. Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням ВРУ. ВРУ встановлює тільки перелік дозволених до впровадження місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених ВР критеріїв, - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, у відповідності до пп.8.3 ст.8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Як вбачається із матеріалів справи, що Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області прийнято рішення за №614 від 30.01.2015р., яким затверджено Положення про порядок на майно. Пунктом 6.1 розділу II Положення «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» встановлена ставка податку за 1кв.м. бази оподаткування для об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб - у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Отже, житловий будинок, що належать ОСОБА_2 на праві власності, в розумінні вищенаведених норм є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Оскільки рішенням сільської ради на початку 2015р. були встановлені об'єкти оподаткування, база оподаткування, ставки податку, а тому позивачка є платником даного податку за ставкою 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1.01.2016р. за один квадратний метр загальної площі житлового будинку.

Що стосується включення до розміру податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016р., додаткової суми податку 25 000грн., то апеляційний суд зазначає наступне.

За правилами пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПКУ обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до пп. «а» або «б» пп.266.4.1 п.266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до пп. «а» або «б» пп.266.4.1 п.266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до пп. «в» пп.266.4.1 п.266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням пп. «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300кв.м (для квартири) та/або 500кв.м (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до пп. «а»-«г» цього підпункту, збільшується на 25 000грн. на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних норм, апеляційний суд зазначає, що сума 25 000грн. була включена до податкового зобов'язання податковим органом на підставі п.п. «ґ» п.п.266,7.1 п.266.7 ст.266 ПК України, зазначена норма була включена до пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України ЗУ №909-VIII від 24.12.2015р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016р.».

У відповідності до положень п.4 розділу II «Прикінцеві положення» ЗУ «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016р.» за №909-VIII від 24.12.2015р., встановлено, що в 2016р. до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016р. не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України та ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Положеннями пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Апеляційний суд зазначає, що та обставина, що пп. «г» був добавлений тільки 24.12.2015р. не є підставою вважати, що він буде застосовуватись не раніше початку бюджетного періоду, що на стає за плановим періодом, тобто з 2017р., оскільки збільшення суми податку на 25 000грн. відбувається в 2016р. в силу дії норм ПК незалежно від прийняття рішення місцевими радами.

Що стосується посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на приписи пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України (принцип стабільності), апеляційний суд зазначає, що зазначеною нормою передбачено, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Аналіз змісту вказаної норми засвідчує, що її приписи стосуються внесення змін до елементів податків і зборів. У свою чергу, виключною компетенцією на встановлення податків має лише ВР України. Отже, фактично приписи пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 адресовані органу, який є компетентним установлювати податки, тобто ВР України. Жодних правових приписів щодо інших учасників податкових правовідносин розглядувана норма не містить. Водночас, ВР України шляхом прийняття законів може в будь-який час відступити від раніше затверджених норм, у тому числі від змісту норми пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України. Саме це відбулось, коли ВР України прийняла ЗУ «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016р.» за №909-VIII від 24.12.2015р.. У відповідності до норм п.п. «ґ» п.п.266,7.1 п.266.7 ст.266 ПК України є спеціальними та пізнішими щодо пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України. Отже, апеляційний суд зазначає, що застосуванню підлягають саме ці норми, а не закріплений у ПК України принцип.

Крім того, апеляційний су зазначає, що положеннями п.4.1.9 ст.4 ПК України визначено, що стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. В даному випадку Верховна рада при введені п.п. «ґ» п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України не встановила та не змінила обов'язкові елементи даного виду податку, а змінила порядок обчислення суми податку з об'єкта житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб. Ставка податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості в 2016р. не збільшувалися у зв'язку з прийняттям Закону №909-VIII, а навпаки зменшені для об'єктів житлової нерухомості.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_2 є власником об'єкта нерухомого майна, яке підпадає під визначення об'єкта справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спору відносно площі цього об'єкту або місця дислокації не існує, рішення органу місцевого самоврядування, котрим у спірних правовідносинах керувався контролюючий орган, може бути застосовано до правовідносин 2016р..

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкова вимога за №1869-17 від 14.02.2018р. була сформована та надіслана передчасно, оскільки у відповідності до п.59.1 ст.59 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. А відповідно до пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПКУ податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 8.02.2018р. ОСОБА_2 отримано поштою 5.04.2018р., а тому апеляційний суд зазначає, що формування податкової вимоги від 14.02.2018р. є передчасним.

Апеляційний суд зазначає, що аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені також у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 825/1403/17, від 03.04.2018 року у справі №802/1757/16-а, від 02.03.2018 по справі № 820/2895/17, які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуються судом при застосуванні таких норм права.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

В доводах апеляційних скарг апелянти посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв