Справа № 679/1280/18
Суддя: Базарник Б. І.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/120/2018
Справа № 679/1280/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

судді Базарника Б.І.,

секретар судового засідання: Ясенчук С.Ю.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

справа №679/1280/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника СРПП №1 Нетішинського ВП Славутського ВП Головного управління національної поліції в Хмельницькій області Бабійчука Віталія Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Нетішинський ВП Славутського ВП Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 12.09.2018 року приблизно о 23 год. 41 хв. він дійсно керував транспортним засобом «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_2 у м.Нетішин. В цей час, на вул.Незалежності, його автомобіль було зупинено працівниками патрульної поліції з тих причин, що на автомобілі не горіли задні габарити з правого боку в темну пору доби, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП, у зв'язку із чим відносно нього було винесено постанову серії ДПО18 №800467 від 12.09.2018 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними та необґрунтованими, а постанова останнього про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню з підстав, наведених у позовній заяві, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вказане ОСОБА_2 також посилається на те, що інспектор поліції не роз'яснив йому права і обов'язки визначені ст.63 Конституції України, ст.ст.307, 308, 268, 287-289 КУпАП, відмовив у розгляді мого клопотання щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю скористуватися юридичною допомогою; інспектором не надано йому можливості користуватись допомогою адвоката та не повідомлено про причини (підстави) неможливості залучення адвоката. Тобто, в супереч вимогам ст.268 КУпАП, на думку позивача, відповідач протиправно позбавив його такого права.

Крім того, позивач у своєму позові звертає увагу суду на той факт, що, винесена відповідачем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №800467 від 12.09.2018 року не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення. До того ж, позивач вважає, що працівник патрульної поліції не мав права притягати його до адміністративної відповідальності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може грунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Якщо ж поліцейський встановив докази, які вказують на вчинення правопорушення і посилається на них, водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. У разі відмови поліцейського надати водію для ознайомлення такий відеозапис, на думку позивача, можна вважати, що такого доказу не існує. На переконання ОСОБА_2 відповідачем не зафіксовано порушення ним правил дорожнього руху, яке б доводило його вину, також при розгляді справи не були досліджені інші докази по справі. Крім того, позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові прізвище, ім'я, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, ім'я, по батькові поліцейського записані скорочено та записано не друкованими літерами; відсутній пункт ПДР України на порушення якого посилається інспектор; постанова не містить відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу; відсутній порядок сплати штрафу та правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; не містить відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, що на думку позивача є недопустимим, позбавляє його права на інформацію та права вчиняти певні дії щодо оскарження постанови і не відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395.

Також ОСОБА_2 вказує, що при вирішенні справи поліцейський не врахував, що в дорозі виникли несправності автомобіля не з вини позивача, а саме на транспортному засобі не спрацював правий задній габаритний ліхтар, який він на місці полагодив та усунув несправність поправивши контакт, який відійшов у зв'язку з тим, що погане дорожнє покриття - всюди ями і великі вибоїни, тобто він скористався п.31.5 ПДР України.

На підставі вищенаведеного, ОСОБА_2 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО18 №800467 від 12.09.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яку винесену начальником СРПП №1 Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Бабійчуком В.О., та закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.09.2018 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено здійснювати судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності з приписами ст.12 та глави 10 КАС України.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задоволити.

Відповідач начальник СРПП №1 Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Бабійчук В.О., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, відзив або заперечення на позов ОСОБА_2 не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Нетішинський ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, будучи належним чином повідомленою судом про дату, час та місце розгляду справи явки свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки представника суд не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та представника третьої особи відповідно ч.1 ст.205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою серії ДПО18 №800467 від 12.09.2018 року в справі про адміністративне правопорушення, винесеною щодо позивача начальником СРПП №1 Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Бабійчуком В.О., до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що останній 12.09.2018 року о 23 год. 41 хв. у м.Нетішин по вул.Незалежності керував транспортним засобом «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_2, у якого не горіли задні габарити з правого боку в темну пору доби.

Як вбачається з адміністративного позову, ОСОБА_1 категорично заперечує факт вчинення ним зазначеного вище правопорушення, вказуючи на відсутність належних доказів у підтвердження його вини.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації №R (91) 1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи встановлених останнім доводів.

Разом з тим, відповідачем не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст.280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, які б дозволили вказати на достовірність того, що позивачем дійсно скоєне зазначене правопорушення, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія.

Наявна у справі постанова не дає підстав для висновку про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Тому суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідач в судове засідання не з'явився та не надав суду будь-яких доказів вчинення позивачем правопорушення, та пояснень з приводу підстав та мотивів притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, а доказів вини позивача у правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.121 КУпАП відповідачем не надано, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова серії ДПО18 №800467 від 12.09.2018 року в справі про адміністративне правопорушення, винесена щодо ОСОБА_1 начальником СРПП №1 Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Бабійчуком В.О., підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі ст.ст.122, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст.1, 2, 9, 72, 77-78, 90, 99, 139, 241-246, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до начальника СРПП №1 Нетішинського ВП Славутського ВП Головного управління національної поліції в Хмельницькій області Бабійчука Віталія Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Нетішинський ВП Славутського ВП Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ДПО18 №800467 від 12.09.2018 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.121 КУпАП, а провадження у справі - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи №679/1280/18:

Позивач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1);

Відповідач: начальник СРПП №1 Нетішинського ВП Славутського ВП Головного управління національної поліції в Хмельницькій області Бабійчук Віталій Олександрович (адреса: 30100, м.Нетішин, вул.Енергетиків, 4);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Нетішинський ВП Славутського ВП Головного управління національної поліції в Хмельницькій області (адреса: 30100, м.Нетішин, вул.Енергетиків, 4.

Повний текст судового рішення складено 02.11.2018.

Суддя Б.І. Базарник