Справа № 2040/6436/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/6436/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Лях О.П.

суддів: Яковенка М.М. , Старосуда М.І.

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Чернишук К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року (повний текст складено 24.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції Єгупенко В.В., м.Харків) по справі № 2040/6436/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області), в якому просив скасувати податкове повідомлення рішення № 2032/6-1309 від 25.05.2018 року, яким визначено зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 16185, 60 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року по справі № 2040/6436/18 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_3

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції та вважаючи його незаконним і необгрунтованим, ФОП ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги, як і в обгрунтування позовної заяви, позивачем вказано на неправомірність віднесення відповідачем нежитлової будівлі, належної на праві приватної власності позивачу, до типу будівель «будівлі торгівельні, офісні», оскільки дана будівля має бути віднесена до будівель типу «будівлі промисловості».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення рішення та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця. Основним видом його діяльності за КВЕД є 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

ФОП ОСОБА_3 є власником нежитлової будівлі літ."Р-1", загальною площею 505,8 кв.м. по АДРЕСА_1, яка складається з підвальних приміщень (№0-2, 0-4, 0-5, 0-6), вхід у підвал (№ 0-1), комори (№0-3), кабінетів (№№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-5, 1-7), коридору (№ 1-4, 1-6, 1-8), вбиральні (№ 1-9), котельні (№1-10), підсобного приміщення (№ 1-11) та цехів (№1-12, 1-13).

25 травня 2018 року податковим органом згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення № 2032/6-1309, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 16185,60 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що використаний у Податковому кодексі України термін "будівлі промисловості" має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей. Проте, будівлі, що належать позивачу (фізичній особі-підприємцю) використовуються у його власній господарській діяльності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України, Кодекс).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Положеннями п.12.3 ст.12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

На 2017 рік Харківською міською радою прийнято рішення від 22.02.2017 № 542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", яке набрало чинності з 01.03.2017, яким визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування, що сторонами не заперечується.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Згідно із п.п.266.1.1 п.266.1 ст.261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.3.1 та 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із п.п.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Положеннями п.п.266.6.1. п.266.2 ст.266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Позивачем не заперечується необхідність сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, проте позивач не погоджується із визначеним податковим органом розміром податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки враховуючи, що вищевказана належна йому нежитлова будівля є виробничим будинком і, з огляду на особливості розподілу та цільового використання площ даної будівлі, остання відноситься до типу будівель «будівлі промисловості».

За змістом п.п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади.

Згідно із п.5.3 ст.5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

При цьому, відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - це процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

В свою чергу, Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії - це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Таким чином, використаний у ПК України термін «будівлі промисловості» має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року по справі №806/2676/17 (адміністративне провадження №К/9901/28719/18).

В межах даної справи наявна лише одна ознака - це реєстрація нежитлової будівлі позивача як виробничого будинку. Проте, позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів стосовно фактичного використання у власній господарській діяльності даної будівлі як об'єкту промисловості, що унеможливлює ототожнення даних будівель із будівлями промисловості.

Колегія суддів звертає увагу, що положеннями ПК України передбачено особливості оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, саме будівель, які є будівлями промисловості. Так, приписами абз.«є» п.п.266.2.2 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Однак, позивач ані в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не надав доказів щодо використання відповідної будівлі в якості саме будівель промисловості та, як наслідок, обставин щодо звільнення від оподаткування даної будівлі. Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача зазначав, що нежитлова будівля за звітністю позивача надається в оренду, проти чого представник позивача не заперечував.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування- відсутні..

Керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року по справі № 2040/6436/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко М.І. Старосуд