Справа № 9901/920/18
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 листопада 2018 року

Київ

справа №9901/920/18

адміністративне провадження №П/9901/920/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Бившевої Л.І. розглянув матеріали позовної заяви Національного антикорупційного бюро України до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Генеральна прокуратура України, про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

Національне антикорупційне бюро України подало до Верховного Суду як суду першої інстанції позов про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 23.10.2018 № 3237/0/15-18 «Про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів за повідомленням суддів Окружного адміністративного суду міста Києва Григоровича П.О., Аблова Є.В., Смолія І.В., суддів Київського апеляційного адміністративного суду Пилипенко О.Є., Глущенко Я.Б., Шелест С.Б. про втручання в їхню діяльність щодо здійснення правосуддя».

Відповідно до зазначеного рішення Вища рада правосуддя вирішила звернутися до Генеральної прокуратури України щодо надання щомісяця інформації про розкриття та розслідування злочину у кримінальному провадженні № 0000872, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2017 за частиною першою статті 376-1 Кримінального кодексу України за фактом можливого незаконного втручання в роботу автоматизованої системи документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва під час розгляду справи № 826/7320/17.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з частиною четвертою статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначені у статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої зазначеної статті правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності дій чи бездіяльності, законності актів Вищої ради правосуддя.

При цьому при вирішенні питання щодо можливості застосування вищезазначених особливостей при розгляді цієї категорії справ визначальним є предмет спору, а саме суть оскаржуваних акта, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, а також суб'єктний склад учасників спору .

Відповідно до частини четвертої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

У пункті 5 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Отже, суб'єкт владних повноважень має право звернення до адміністративного суду для вирішення публічно-правового спору лише у випадках, коли таке право прямо визначено у Конституції та законах України. При цьому звернення суб'єкта владних повноважень до адміністративного суду для вирішення публічно-правового спору має бути пов'язане з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України визначені в Законі України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 № 1698-VII.

Відповідно до частини першої статті 1 зазначеного Закону Національне антикорупційне бюро України (далі - Національне бюро) є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових. Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці.

Права Національного бюро визначені у статті 17 зазначеного Закону і перелік цих прав є виключним. У пункті 13 статті 17 Закону визначено право Національного бюро за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII Вища рада правосуддя вживає заходів щодо забезпечення авторитету правосуддя та незалежності суддів.

Згідно з пунктом 6 частини першої, з частиною другою статті 73 зазначеного Закону (заходи щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя) Вища рада правосуддя з метою забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя, зокрема, звертається до прокуратури та органів правопорядку щодо надання інформації про розкриття та розслідування злочинів, вчинених щодо суду, суддів, членів їх сімей, працівників апаратів судів, злочинів проти правосуддя, вчинених суддями, працівниками апарату суду. Вища рада правосуддя вживає заходів, що визначені у частині першій цієї статті, з власної ініціативи, за зверненням судді, судів, органів та установ системи правосуддя.

У відповідності до пункту 23.7 глави 23 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 № 52/0/15-17 (зі змінами), передбачений у пункті 6 частини першої статті 73 зазначеного Закону захід щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя належить до заходів загального характеру.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладено функції попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, а також запобігання вчиненню нових. Національне антикорупційне бюро законами не наділено повноваженням на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження акту Вищої ради правосуддя.

Враховуючи наведене, позов Національного антикорупційного бюро України про оскарження рішення Вищої ради правосуддя про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів за повідомленням суддів про втручання в їхню діяльність щодо здійснення правосуддя суду не підлягає судовому розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2018 у справі № П/9901/135/18 (провадження № 11-70сап18) зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі належить відмовити.

Керуючись статтями 19, 170, 248, 266, Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Національного антикорупційного бюро України до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Генеральна прокуратура України, про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала Верховного Суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття.

...........................

Л.І. Бившева,

Суддя Верховного Суду