Справа № 0540/6399/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року справа №0540/6399/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Шишова О.О., Блохіна А.А., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участі представника відповідача Філоник В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року (повне судове рішення складено 06 вересня 2018 року в м. Слов'янську) у справі № 0540/6399/18-а (суддя в І інстанції - Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (далі - відповідач, Управління) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначив, що є внутрішньо переміщеною особою та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 має право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. З вересня 2017 року по травень 2018 року не працював. 07.05.2018 позивач працевлаштувався до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, у зв'язку із чим 29.05.2018 звернувся до відповідача із заявою про призначення адресної допомоги. В отриманому позивачем повідомленні б/н від 06.06.2018 зазначено про непризначення позивачу адресної допомоги на підставі п.п.3,7 постанови КМУ № 505 з 29.05.2018. Позивач знов звернувся із аналогічною заявою до начальника управління 11.06.2018, у відповіді на зазначену заяву від 13.06.2018 вказано, що згідно п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок № 505), якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється. Згідно з п. 3 цього Порядку особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається. Позивач вважає, що після припинення виплати адресної допомоги особам, що є безробітними, на наступний період вона не призначається лише тим особам, які продовжують перебувати у такому статусі. Оскільки позивач з 07.05.2018 працевлаштований, з цього часу він має право на отримання адресної допомоги, отже просив суд:

- визнати протиправними дій щодо відмови в призначенні та виплаті допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 29 травня 2018 року, викладеної в повідомленні б/н від 06.06.2018 та листі № 01-14/4530 від 13.06.2018;

- зобов'язати призначити і виплатити допомогу внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 29 травня 2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року позовні вимоги задоволені частково, внаслідок чого визнані протиправними та скасовані рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 06.06.2018 та 12.07.2018 в частині непризначення ОСОБА_2 адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 29.05.2018; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити і виплатити ОСОБА_2 адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 29.05.2018. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, Управлінням подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно п. 7 Порядку № 505, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється. Крім цього, згідно з п. 3 цього Порядку особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається. Враховуючи, що з 04.09.2017 позивач звільнений, допомога на наступний період йому не може бути призначена, що визначено п. 3 наведеного Порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач висловив свою згоду з рішенням суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач до апеляційного суду не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 17.11.2014 видано довідку № 1426/4178 про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу. 19.03.2018 позивачу видано нову довідку № 4178 про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу у зв'язку зі зміною адреси фактичного місця проживання, де такою адресою визначено АДРЕСА_1

У період з 26.11.2015 по 28.11.2017 позивачу - ОСОБА_2, його дружині -ОСОБА_4 та дітям - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на підставі звернень позивача призначалась адресна грошова допомога внутрішньо переміщеним особам, що вбачається з відповідних рішень Управління. Допомога за усіх членів родини виплачувалась позивачу.

Зокрема, на підставі наданої позивачем заяви рішенням Управління від 09.06.2017 позивачу призначено адресну допомогу (продовжено виплати) на родину, склад родини 4 особи із врахування встановленого обмеження в сумі 2400,00 грн. на місяць.

На підставі наданої заяви, в якій позивач зазначив про перебування на обліку в центрі зайнятості, рішенням Управління від 14.12.2017 позивачу призначено адресну допомогу (продовжено виплати) на родину, склад родини 3 особи: дружина позивача - ОСОБА_4 та діти - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в розмірі 2210,00 грн. на місяць. Щодо позивача у рішенні вказано, що він до розрахунку не включений відповідно до Постанови КМУ від 31.03.2015 № 212 як такий, що не працює.

На підставі наданої позивачем заяви рішенням від 06.06.2018 позивачу призначено адресну допомогу (продовжено виплати) на родину, склад родини 2 особи: дружина позивача - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_6 в розмірі 1442,00 грн. на місяць. Згідно цього рішення позивача не включено до розрахунку допомоги. Згідно повідомлення відповідача від 06.06.2018 позивача повідомлено про призначення допомоги особам на проживання з 29.05.2018 по 29.11.2018 у сумі 1442,00 грн. У повідомленні також вказано, що відповідно до п. 7 Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014, якщо працездатна особа не працевлаштується протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання, її розмір на наступні 2 місяці зменшується на 50 %, а на наступний період припиняється.

Рішенням від 12.07.2018 позивачу призначено адресну допомогу (продовжено виплати) на родину, склад родини 3 особи: дружина позивача - ОСОБА_4 та діти - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в розмірі 2442,00 грн. на місяць. Згідно цього рішення позивача не включено до розрахунку допомоги.

Вказані обставини не є спірними у справі.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1, позивача звільнено з роботи 04.09.2017.

07.05.2018 позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу обслуговування пільгових категорій громадян у Департаменті соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, що відображено у його трудовій книжці та, про що також свідчить довідка Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації від 24.07.2018 № 02-39/028.

29.05.2018 та 11.06.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, де повідомив про своє призначення на посаду головного спеціаліста відділу обслуговування пільгових категорій громадян у Департаменті соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (позивачем до заяви додано наказ про призначення його на посаду № 34-ОС від 07.05.2018, що не заперечується відповідачем) та просив призначити (відновити) йому соціальні виплати (адресну допомогу), повідомити про рішення щодо її призначення, призначити виплату з місяця, у якому надійшла заява та здійснити повернення сум недоотриманої виплати за минулий період, у випадку відмови - надати мотивовану відповідь.

У відповідь на заяву позивача у листі Управління від 13.06.2018 № 01-14/4530 зазначено наступне: з 04.09.2017 позивач не працює, з 02.11.2017 знаходиться на обліку у Краматорському міському центрі зайнятості, про що відповідачу стало відомо зі звернення позивача від 29.11.2017. З цього часу допомога на сім'ю виплачувалась на дружину та дітей позивача. Зазначено також, що у зверненні до Управління від 29.05.2018 щодо призначення адресної допомоги позивач вказав, що з 07.05.2018 працює у Департаменті соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації та про відсутність довідки ВПО у дочки позивача (ОСОБА_4).

У листі повідомлено, що згідно п. 7 Порядку № 505, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Крім цього вказано, згідно з п. 3 цього Порядку особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Зазначено, що відповідно до п. 12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Підсумовуючи наведене, відповідачем вказано, що оскільки виплата допомоги припинена з 28.11.2017, а працевлаштувався він з 07.05.2018, для призначення допомоги позивачу станом на теперішній час немає законних підстав.

Рішенням відповідача від 12.07.2018 призначено допомогу з 01.08.2018 по 28.11.2018 у сумі 2442,00 грн. дружині позивачі - ОСОБА_4 (442,00 грн.) та дітям - ОСОБА_5 (1000,00 грн.) і ОСОБА_6 (1000,00 грн.) Позивача знов не включено до розрахунку відповідно до Постанови КМУ від 31.03.2015 № 212 як такого, що не працює.

13.07.2018 позивач ще раз звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги, де знов зазначив, що працює у Департаменті соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації.

Перевіряючи відповідність закону вчиненої суб'єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 КАС України, у редакції з 15.12.2017 у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 1 жовтня 2014 року № 505 внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг установлена щомісячна адресна допомога.

Вказаною Постановою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок № 505).

Цей Порядок (у редакції, чинній на час розгляду відповідачем питання про призначення позивачу допомоги після працевлаштування 07.05.2018) визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) (п. 1 Порядку № 505).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї).

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Згідно з п. 7 цього Порядку якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

З системного аналізу п. 3 та п. 7 Порядку № 505 вбачається, що у разі звільнення працездатної особи, якій призначено адресну допомогу, через два наступні місяці після звільнення виплата допомоги припиняється та не призначається на наступний період. У той же час, вказані норми не мають обмежень щодо призначення та виплати адресної допомоги особі у разі, коли така особа знов працевлаштовується.

Як встановлено судом, в період з 29.05.2017 по 28.11.2017 позивачем отримувалася адресна грошова допомога на родину в максимальному розмірі 2400,00 грн. на місяць. Під час призначення (продовження) виплати адресної допомоги на зазначений період позивач був працевлаштований. В заяві на продовження виплати від 29.11.2017 позивач зазначив про перебування на обліку в центрі зайнятості, з огляду на що при призначенні адресної допомоги на період з 29.11.2017 по 28.05.2018 згідно рішення від 14.12.2017 позивача не було взято до розрахунку.

Під час звернення позивача із заявою про призначення адресної допомоги 29 травня 2018 року позивач був працевлаштований, що підтверджується відомостями трудової книжки, а тому, враховуючи приписи Порядку № 505, мав право на призначення адресної допомоги.

Посилання відповідача про відсутність в позивача права на отримання адресної допомоги, з огляду на вимоги пунктів 3, 7 Порядку № 505, суд не приймає з огляду на наступне.

Зі змісту пункту 7 Порядку 505 вбачається, що зазначений пункт стосується виплати адресної допомоги, призначеної працездатним внутрішньо переміщеним особам, які не працевлаштувалися протягом 2 місяців з дня призначення виплати грошової допомоги. Тобто, на час призначення адресної допомоги такі особи мають бути не працевлаштованими.

В даному випадку рішенням відповідача від 09.06.2017 призначено адресну допомогу позивачу на період з 29.05.2017 по 28.11.2017, коли він був працевлаштований. Звільнено позивача було 4 вересня 2017 року, через 3 місяці після призначення адресної допомоги. Відповідно до наявних в матеріалах справи документів, виплату призначеної позивачу допомоги на період з 29.05.2017 по 28.11.2017 припинено через закінчення строку призначення цієї допомоги, а не з підстав, передбачених пунктом 7 Порядку № 505.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на призначення адресної допомоги з 29.05.2018, а відповідачем помилково при вирішенні питання про призначення позивачу адресної допомоги застосовано положення пунктів 3,7 Порядку № 505.

Суд зауважує, що обраний спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права.

За вивченням матеріалів справи встановлено, що відповідачем приймались рішення від 06.06.2018 про призначення адресної дороги родині позивача в період з 29.05.2018 по 28.11.2018, рішенням від 12.07.2018 відповідачем проведений перерахунок призначеної допомоги в межах терміну призначення. Зазначеними рішеннями позивач не включений до розрахунків адресної допомоги, через що був позбавлений права на отримання зазначених виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та скасував рішення Управління від 06.06.2018 та 12.07.2018 в частині непризначення позивачу адресної допомоги з 29.05.2018 з огляду на відсутність законних підстав для відмови позивачу у призначенні виплати грошової допомоги з 29.05.2018.

Судовому захисту підлягає порушене право, отже враховуючи незаконність прийнятих Управлінням рішень, які мають негативні наслідки для позивача, вимоги про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської місткої ради призначити та сплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо-переміщеним особам для покриття витрат на проживання також підлягають задоволенню.

Фактичні обставини, встановлені судом, визначають право особи на отримання допомоги від держави, з урахуванням того, що особа отримала постійне місце роботи і при цьому залишається у статусі внутрішньо переміщеної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №333/3750/17.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволені позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі № 0540/6399/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 04 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов