Справа № 815/3367/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/3367/17

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення рішення 25.09.2017 р.

Місце ухвалення: м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Стас Л.В.
судді -Турецької І.О.

За участю: секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправними дій щодо проведення позапланової перевірки, визнання протиправними та скасування приписів щодо усунення порушень, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, в якому просила: визнати протиправними дії Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо проведення 24.05.2017 року позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_4 на об'єкті будівництва: нежитлове приміщення кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, м. Татарбунари, Татарбунарський район, Одеська область, та приміщення АДРЕСА_2; визнати протиправними та скасувати припис Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 24.05.2017 року щодо усунення ОСОБА_4 порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по експлуатації приміщення кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, м. Татарбунари, Татарбунарський район, Одеська область, припис Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 24.05.2017 року щодо усунення ОСОБА_4 порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по експлуатації приміщення АДРЕСА_3

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано припис Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 24.05.2017 року щодо усунення ОСОБА_4 порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по експлуатації приміщення кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, м. Татарбунари, Татарбунарський район, Одеська область.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення заявлених вимог у повному обсязі, посилаючись, зокрема, на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись, зокрема, на неповному з'ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, у присутності власника нежитлового приміщення, відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 533, на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 796 від 28.07.2015 року та звернення ТОВ «Тека» (від 03.05.2017 року №1983), проведено позапланову перевірку з питань дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час експлуатації приміщення кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, м. Татарбунари, Татарбунарський район, Одеська область, та приміщення АДРЕСА_2.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, під час проведення фахівцями органом державної архітектурно-будівельної інспекції наведеної перевірки встановлено, що згідно єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, відсутня реєстрація дозвільних документів щодо виконання будівельних робіт або декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів за вищевказаною адресою.

Відповідач встановив, що вказані нежитлові приміщення позивач отримала у власність на підставі договору дарування від ОСОБА_5, яка набула право власності на вказані приміщення за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 05.12.2008 року, справа №2-1261-2008.

Разом з тим, відповідач встановив, що будь-які дозвільні документи щодо виконання будівельних робіт або декларацій про готовність об'єкта до експлуатації, та виданих сертифікатів на приміщення за вище вказаною адресою відсутні.

На момент виїзду на об'єкті будівельно-монтажні роботи не виконувались.

У зв'язку з чим, за наслідками проведення перевірки перевіряючими встановлено, що експлуатація вказаного об'єкту здійснюється без прийняття до експлуатації у встановленому законом порядку, що призвело до порушення п. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З урахуванням встановлення вказаного порушення вимог містобудівного законодавства, відповідачем видано приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 24.05.2017 року, якими зупинено експлуатацію вказаних об'єктів з 24.05.2017 року.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та частково задовольняючи заявлені вимоги, дійшов висновку, що відповідач протиправно прийняв припис щодо зупинення експлуатації об'єкта за адресою: АДРЕСА_1, м. Татарбунари, Татарбунарський район, Одеська область, без урахування норм законодавства, що діяли на момент закінчення будівництва цього об'єкта та набуття позивачем право власності на нього.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині припису щодо об'єкта по вул. Степова, 2-б, м. Татарбунари, Татарбунарський район, Одеська область, оскільки доказів прийняття такого не надано.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправними дій щодо проведення оскаржуваної перевірки, оскільки такі діє є реалізацією повноважень відповідача.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного.

Виставляючи позивачу оскаржувані приписи відповідач виходив з того, що позивачем порушено вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції, що діяли на момент проведення оскаржуваної перевірки, а саме здійснюється експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію.

При цьому, встановлюючи таке порушення з боку позивача, відповідач послався на те, що згідно єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, відсутня реєстрація дозвільних документів щодо виконання будівельних робіт або декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів об'єктів, що належать позивачу.

Так, за правилами ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (набрав чинності 12.03.2011 року), в редакції, що діяли на момент проведення оскаржуваної перевірки, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Водночас, як встановлено самим відповідачем та підтверджується матеріалами справи, право власності на спірні об'єкти було отримано позивачем ще у 2009 році на підставі договору дарування та станом на цей період вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва шляхом реєстрації декларації про готовність таких об'єктів до експлуатації не були чинні.

Таким чином, на момент отримання позивачем права власності на спірні об'єкти будівництва та початку використання цих об'єктів позивачем, прийняття в експлуатацію будинків чи споруд після закінчення будівництва здійснювалось на підставі актів державної приймальної (технічної) комісії, які, в свою чергу, діяли та приймали в експлуатацію об'єкти відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року № 1243.

За таких обставин, посилання відповідача, як на підставу встановлення порушень з боку позивача, на відсутність реєстрації дозвільних документів щодо виконання будівельних робіт або декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів об'єктів, що належать позивачу, є безпідставними, оскільки на момент отримання позивачем права власності на спірні об'єкти будівництва та початку використання цих об'єктів позивачем не було передбачено введення в експлуатацію об'єктів шляхом реєстрації декларації про готовність таких об'єктів до експлуатації.

Також, колегія суддів зазначає, що за правилами ч.ч. 8, 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (набрав чинності 12.03.2011 року), в редакції, що діяли на момент проведення оскаржуваної перевірки, на які посилається відповідач, експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Так само за правилами ст. 1 Закону України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування» від 14.10.1994 року № 208/94-ВР, в редакції на момент отримання позивачем права власності на спірні об'єкти будівництва та початку використання цих об'єктів позивачем, підприємства, їх об'єднання, установи та організації (далі - підприємства) незалежно від форм власності, які здійснюють проектування, роботи по будівництву, реконструкції, реставрації та капітальному ремонту (далі - будівельні роботи), виготовляють будівельні матеріали, вироби і конструкції, а так само які є замовниками у будівництві або поєднують функції замовника і підрядчика, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями.

Таким чином, вбачається, що наведені положення законодавства, що діяли, як на момент отримання позивачем права власності на спірні об'єкти будівництва та початку використання цих об'єктів позивачем, а так само на момент проведення оскаржуваної перевірки, передбачають відповідальність за експлуатацію об'єктів без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями або експлуатацію об'єкту без зареєстрованої декларації чи сертифіката саме замовників будівництва об'єктів або тими, хто виконує функції замовника і підрядника одночасно.

Аналіз наведених положень законодавства щодо регулювання містобудівної діяльності свідчить, що обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена визначена відповідальність.

Проте, як встановлено самим відповідачем та підтверджується матеріалами справи, позивач не є замовником будівництва оскаржуваних об'єктів, останньою не здійснювалось будівництво цих об'єктів та право власності на спірні об'єкти отримано позивачем за договором дарування від іншої фізичної особи, якій такі об'єкти належали на підставі зареєстрованого права власності згідно рішення суду.

Більш того, колегія суддів наголошує, що підставою для прийняття оскаржуваного припису стали саме встановлені з боку позивача порушення ч. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (набрав чинності 12.03.2011 року).

Поряд з цим, як встановлено самим відповідачем та підтверджується матеріалами справи, станом на момент набрання чинності вказаного Закону будівництво спірних об'єктів було завершено та у 2009 році позивач набула право власності на оскаржувані об'єкти на підставі договору дарування.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності після закінчення будівництва спірних об'єктів та набуття позивачем права власності на оскаржувані об'єкти на підставі договору дарування, не може бути застосований до спірних правовідносин.

Так само не підлягають застосування до спірних правовідносин положення Закону України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування», чинні в наведений період, оскільки цей Закон встановлює відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій всіх форм власності.

З огляду на викладене у сукупності, враховуючи, що: позивач є фізичною особо; позивач не є замовником спірних об'єктів та останньою не здійснювалось будівництво цих об'єктів; Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності після закінчення будівництва спірних об'єктів та набуття позивачем права власності на оскаржувані об'єкти на підставі договору дарування, а чинний на той час Закон України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування» встановлює відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій всіх форм власності та у спірних правовідносин саме щодо замовника будівництва; колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних приписів.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, була неодноразово викладена в постановах Верховного Суду України, зокрема, від 04 березня 2014 року у справі № 21-433а13, від 02 червня 2015 року у справі № 21-369а15 та Верховного Суду, зокрема, від 17 квітня 2018 року у справі № 804/1845/16, від 12 червня 2018 року у справі № 826/4578/14, від 26 червня 2018 року у справі № 804/2417/16.

Наведені висновки суду повністю спростовують доводи апеляційної скарги - відповідача. Колегія суддів зазначає, що в поданій апеляційній скарзі відповідач посилається лише на висновки акту перевірки, яким судом першої інстанції надано вірно оцінку. Відповідач жодним не зазначає, в чому полягає неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Поряд з цим, вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідачем не проводилась перевірка та не виносився припис щодо об'єкта за адресою: вул. Степова, 2-б, м. Татарбунари, Татарбунарський район, Одеська область.

Такий висновок суду першої інстанції суперечить матеріалам справи.

Доходячи наведеного висновку, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи у цій частині.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги позивача в цій частині підлягають задоволенню, судове рішення у цій частині скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення вимог у цій частині.

Вирішуючи дану справу в межах доводів апеляційної скарги - позивача в частині відмови у задоволенні заявлених вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо проведення оскаржуваної перевірки колегія суддів виходить з наступного.

Як на підставу для визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки об'єктів позивача, позивач посилається на те, що останньою були недопущені посадові особи відповідача до проведення перевірки, що відповідно виключило можливість проведення відповідачем спірної перевірки. Позивач вважає, що у спірному випадку посадові особи відповідача мали скласти акт недопуску до перевірки, а не складати акт перевірки та припис про усунення порушень.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта-позивача, як на підставу для визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки об'єктів позивача, з огляду на викладене.

Відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 року (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування шляхом, зокрема, контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Приписи ст. 41 вказаного Закону визначають державний архітектурно-будівельний контроль як сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Пунктом 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року, визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до п. 7 зазначеного Порядку позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю підставами для проведення якої є, зокрема, перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно п.п. 9, 12 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва та посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язані, зокрема, ознайомлювати суб'єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством.

Відповідно до положень п.п. 16, 17, 21 наведеного Порядку № 553 від 23.05.2011 року за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).

У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, підписати акт перевірки та припису, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю робить у акті відповідний запис.

У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, від отримання акта та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням.

Таким чином, з аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що державний архітектурно-будівельний контроль реалізується, зокрема, шляхом проведення позапланової перевірки виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю без повідомлення відповідного суб'єкта містобудування.

В свою чергу, такий захід державного архітектурно-будівельного контролю повинен здійснюватись в присутності суб'єкта містобудування, який має ознайомитись з його результатами, зокрема, з актом перевірки, приписом, протоколом.

Разом з цим, відмова суб'єкта господарювання від ознайомлення з актом перевірки, приписом та протоколом, складеними за результатами вжитого заходу архітектурно-будівельного контролю, а так само від отримання примірників цих документів, не є перешкодою для їх складання та реалізації у відповідності до наведених положень Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року.

Зі змісту акту перевірки та приписів, які складені за наслідками перевірки позивача, вбачається, що позапланова перевірки була проведена в присутності останньої, проте позивач від ознайомлення із актом перевірки та приписами, та отримання їх примірників відмовилась, про що посадовою особою відповідача здійснені відповідні відмітні в акті перевірки та приписів і примірники цих документів направлені поштою на адресу позивача, що цілком відповідає наведеним положенням Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року.

Факт присутності позивача при проведенні перевірки підтверджено останньою, як в заявленому позові, так і поданій апеляційній скарзі, в яких позивачем вказано про те, що посадова особа відповідача виходила на проведення перевірки та при проведенні такої перевірки позивачем надавались перевірючим правовстановлюючі документи на перевіряємі об'єкти.

В свою чергу, доказів недопущення посадових осіб до проведенні оскаржуваної перевірки суду не надано.

Зазначені обставини спростовують доводи позивача, які нею наведені в позові та апеляційній скарзі щодо порушення відповідачем порядку проведення позапланової перевірки та порядку оформлення результатів такої перевірки, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача у цій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року в частині відмови у задоволення адміністративного позову ОСОБА_4 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в частині вимог про визнання протиправним та скасування припису Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 24.05.2017 року щодо усунення ОСОБА_4 порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по експлуатації приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Одеська область, та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позову у цій частині вимог.

Визнати протиправним та скасувати припис Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 24.05.2017 року щодо усунення ОСОБА_4 порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по експлуатації приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Одеська область.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 03.12.2018 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька