Справа № 826/1887/18
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1887/18 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: судді-доповідача Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (представник ОСОБА_4, ордер серії КС №514463 від 23.11.2018 року) до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (представник Сваток І.Г., довіреність №72/26-57-10-18 від 27.04.2018 року), за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (представник Остафійчук А.М., довіреність №2434-03/474 від 01.10.2018 року) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 5258-13.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 р. № 5258-13, яким ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання зв платежем: транспортний податок з фізичних осіб за податковий період 2016 рік в сумі 25 000,00 грн.

Підставою для винесення вказаного рішення стало те, що ОСОБА_3 належить на праві власності транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску з об'ємом двигуна 4461 куб. см, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу: реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (надалі - ПК Україна).

Статтею 4 ПК України визначені основні засади, на яких ґрунтується податкове законодавство України. Зокрема, до основоположних принципів податкового законодавства належать:

- визначений в п.п. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, яким передбачено забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

- визначений в п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип презумпції правомірності рішень платника податку, згідно якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

- визначений в п.п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип соціальної справедливості, яким передбачено установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків;

- визначений в п.п. 4.1.9. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, тощо.

Суд зазначає, що будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватись на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII внесено зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015. Зокрема, введено новий транспортний податок. Згідно положень названої статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (пп. 267.1.1).

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (пп. 267.2.1).

Базою оподаткування відповідно до пп. 267.3.1 є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті (п. 267.4).

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015 року, запроваджено транспортний податок для власників транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3 000 куб. см є платниками транспортного податку.

У відповідності до ст. 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київської міської ради «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 р. № 242/5629» від 11 лютого 2016 року N 103/103 внесені зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 р., відповідно до якого пункт 2.1 розділу 2 викладено в такій редакції:"2.1. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Разом з тим, Законом України від 24 грудня 2015 № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" внесено зміни до ст. 267 Кодексу "Транспортний податок", які набрали чинності з 1 січня 2016 року.

Зокрема, положення пп. 267.2.1 п. 267.2 ст.267 ПК викладено в редакції, відповідно до якої об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Як встановлено судом, 30.06.2016 р. ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 5258-13, яким позивачу нараховане податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб на суму 25000,00 грн. за податковий період 2016 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску з об'ємом двигуна 4461 куб. см, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу: реєстраційний номер НОМЕР_1.

Водночас, позивач вказує, що транспортний податок встановлюється саме Податковим кодексом України та лише був переглянутий Київською міською радою.

Законом України № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року, що набрав чинності 01 січня 2016 року, однак, змінено лише визначення об'єкта оподаткування транспортним податком, а не має місце запровадження транспортного податку як такого.

Крім того, п. 4 р. ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст. 10 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що, в даному випадку, не встановлюється новий податок та не змінюється його ставка, а лише змінюються вимоги до об'єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України, та якими має бути запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку встановленого ПК України, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому пп. 12.3.4 п. 12.3.4 ст. 12 ПК.

Справляння транспортного податку, який є обов'язковим видом місцевого податку на майно, у 2016 році мав відбуватись відповідно до вимог ПК України, незалежно від прийняття відповідною місцевою радою рішення про встановлення такого податку.

Таким чином, транспортний податок встановлений та регулюється саме Податковим Кодексом.

В контексті наведеного суд відмічає, що у 2016 році при визначенні суми податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" підлягають врахуванню внесені до Податкового кодексу України зміни, що набрали чинності з 01.01.2016.

Як вже зазначалося, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування транспортним податком, на час виникнення спірних правовідносин, були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 459, вказане Міністерство є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

На офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України розміщена інформація про середньоринкову вартість легкових автомобілів.

Таким чином, оскільки Податковим кодексом не передбачено перелік документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля та не визначено органи, які мають право видавати такі документи, визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком покладено виключно на Мінекономрозвитку.

Так, Постановою КМУ від 18.02.2016 № 606 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика).

Зокрема, в п.13 визначено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

У п.2 Методики вказано, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 4 Методики передбачено, що інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 затверджено Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Цей Порядок встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб.

У п.2 Порядку вказано, що середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:

Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100),

де

Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні;

Г- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;

Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

У разі коли неможливо визначити ціну ідентичного нового автомобіля в Україні (немає необхідних довідкових даних) допускається використання даних щодо аналогічних автомобілів.

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1 378 грн. 00 коп.

Таким чином, у 2016 році об'єктом оподаткування транспортним податок були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. 00 коп.

Водночас, для повноти з'ясування обставин у даній справі судом апеляційної інстанції було залучено до участі у справі Мінекономрозвитку в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а також витребувано інформацію, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до інформації Мінекономрозвитку України, отриманої судом, середньоринкова вартість легкового автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску з об'ємом двигуна 4461 куб. см станом на 01.01.2016 р. становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Що стосується наявного в матеріалах справи висновку №16121301 від 13.12.2016 року фахівця - автотоварознавця А.М.Димури ( кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №4158 від 04 березня 2006 року), яким було встановлено, що станом на 2016 рік ринкова вартість автомобіля марки TOYOTA (модель LAND CRUISER 200, 2014 року випуску з об'ємом двигуна 4461 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2, тип палива: дизель) становить 824 492,50 грн., колегія суддів дійшла не бере його до уваги, адже визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу було здійснено із застосуванням порівняльного підходу за загальною формулою, в той час як вбачається з приписів п.2 Порядку, середньоринкова вартість транспортних засобів визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки, а середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 5258-13.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 316, 321, 322, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку