Справа № 160/8913/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 листопада 2018 р. Справа № 160/8913/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_2 про скасування державного акту, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_2 з позовними вимогами:

cкасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 виданий Управлінням земельних ресурсів у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області 10 жовтня 2008 року ОСОБА_3, на земельну ділянку площею 0,0594 га розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 з цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

cкасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4 виданий Управлінням земельних ресурсів у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області 10 жовтня 2008 року, ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0406 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 з цільовим призначенням - ведення особистого підсобного господарства.

Позивач зазначає, що відповідачем при складанні вищезазначених актів допущена помилка, яка в подальшому спричинила порушення права позивача на визначення частки в сумісно нажитому майні, оскільки із змісту свідоцтва вбачається, що ОСОБА_3 набула права власності на земельні ділянки на підставі договору дарування, що відповідно до норм Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, вважається особистою приватною власністю, яке не підлягає поділу.

Так, щодо підстав набуття права власності на земельну ділянку, в Державному акті на право власності серія НОМЕР_1 від 10.10.2008 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4 від 10.10.2008 року, необхідно було зазначити «Державний акт на право приватної власності на землю від 27.04.1999 року, Серія НОМЕР_5, код ДЗК :69158011 виданий на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 22.03.1999 року № 476», на підставі якого ОСОБА_3 видано Державний акт па право приватної власності на землю серія НОМЕР_5 від 27 квітня 1999 року.

Позивач також зазначив, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. За час свого життя ОСОБА_3 склала заповіт на свого сина ОСОБА_2, який 18.09.2018 року звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу І.В. Балтакса із заявою про вступ у спадщину за заповітом.

З огляду на те, що прийняте рішення за результатом розгляду позовної заяви може вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки ОСОБА_2, оскільки останній є спадкоємцем за заповітом.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?о;…&? ; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ст..2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами ч.1 статті 19 ЦПК України Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спір у справі, що розглядається, стосується права власності позивача та третьої особи, яке виникне за результатами спадкування спірних земельних ділянок.

Тобто оскаржувані ненормативні акти суб'єкта владних повноважень вичерпали свою дію у зв'язку з їх реалізацією. Таким чином, виник спір про цивільне право, і подальше оспорювання права власності на спірні земельні ділянки не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на земельні ділянки.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (в даному випадку, на думку позивача скасування державних актів на право власності на земельні ділянки надасть йому право на спадкування частки в спільному майні), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

Вказана позиція підтверджується Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 184/2470/13.

Згідно п. 1, ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як вказано у ч. 6 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Так, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-33цс13 судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Окрім того, відповідно до абзацу другого пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Відтак, дана позовна заява повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства та відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, а тому дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_2 про скасування державного акту.

Повернути позивачу судовий збір сплачений згідно платіжного доручення №0.0..1 від 26.11.2018 року в розмірі 704,80 грн.

Копію ухвали разом з матеріалами справи надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Єфанова