Справа № 813/2266/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2266/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Б.С.,

представника відповідача Мильчик Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (в особливий період військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), командувача Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання утриматися від вчинення дій та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_3 (в особливий період військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) (далі відповідач-1), в якому з врахуванням уточнення позовних вимог, просить:

-визнати дії командування військової частини НОМЕР_1 , щодо пониження позивача майора ОСОБА_1 на посаді та призначенні на нижчу посаду протиправними;

-визнати протиправним та скасувати подання командира військової частини НОМЕР_1 , щодо пониження позивача на посаді та приниження на нижчу посаду, як таке, що складено з порушенням вимог чинного законодавства України;

-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018 № 5978 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» в частині щодо встановлення майору ОСОБА_1 мінімального розміру посадового окладу;

-визнати дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо переслідування позивача за звернення до суду злочинними та зобов`язати командування військової частини НОМЕР_4 утриматися від переслідування позивача за звернення до державних установ;

-у відповідності до вимог ч.6 с.44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи притягнути командування військової частини НОМЕР_1 до відповідальності;

-стягнути з військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) на користь позивача моральну шкоду завдану йому та його родині у вигляді штрафу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на переконання позивача, командуванням військової частини НОМЕР_1 , де ОСОБА_1 проходить службу, вживаються заходи щодо його переслідування та погіршення його морального, соціального та матеріального становища. В обгрунтування зазначеного, позивач покликається зокрема, на те, що відповідачем було безпідставно проведено атестування військової частини НОМЕР_1 , за результатами якої зроблено висновок про невідповідність позивача займаній посаді. Також зазначає, що йому відмовлено в переводі на рівнозначну посаду та проігноровано рапорти про звільнення з лав Збройних сил України. Позивач стверджує, що в результаті протиправності дій командування військової частини НОМЕР_3 видано акт індивідуальної дії у вигляді подання до вищого командування, дата видання, номер документа та дата направлення якого позивачу не відома. Рішенням командира військової частини НОМЕР_1 позивачу призначено мінімальне грошове забезпечення згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018 № 5978, який до відома позивача не доведено. В результаті чого позивача було позбавлено частини грошового забезпечення військовослужбовця в розмірі 500 грн. щомісяця. Позивач вважає, що переслідування його відповідачем посилились після того, як позивач звернувся за захистом своїх прав до Чернігівського окружного адміністративного суду, яким у справах №825/427/17, №825/464/17 прийнято рішення щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Зазначає, що протиправні дії відповідача негативно вплинули на погіршення морального стану позивача, призвели до тяжких душевних хвилювань, в значній мірі погіршили стан його здоров`я, у зв`язку з чим просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду завдану позивачу та його родині.

Ухвалою суду від 05.06.2018 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

26 липня 2018 року суд ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доручив Козелецькому районному суду Чернігівської області забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, за участю представника відповідача військової частини НОМЕР_1 . 04.09.2018 протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі якості відповідача-2 командувача Сухопутних військ Збройних сил України (далі відповідач-2).

Позивач у судове засідання не прибув, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідачі позовні вимоги не визнають.

Представник відповідача-1 проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, покликаючись на безпідставність позовних вимог просив у задоволенні таких відмовити.

Представник відповідача-2 у судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить з наступного.

Як встановлено судом, позивач, ОСОБА_1 , проходить військову службу у військовій частині ( НОМЕР_1 ) польова пошта НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 17.08.2015 № 206 позивача - заступника начальника циклової комісії загальновійськових дисциплін за службовою необхідністю тимчасово допущено до виконання обов`язків помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи (а.с. 17).

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 177 від 27.04.2018 (а.с.115) майора ОСОБА_1 , заступника начальника циклової комісії загальновійськових дисциплін 354 навчального механізованого полку 169 навчального центру призначено офіцером-інструктором відділення підготовки загальновійськових підрозділів навчального центру підготовки підрозділів Міжнародного центру Миротворчості та безпеки Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №106 від 30.04.2018 (а.с. 177) позивачу надано три доби для здачі справ та посади, на підставі витягу з наказу № 177 від 27.04.2018.

Наказом командира військової частини № НОМЕР_5 від 28.12.2017 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» (а.с. 120-125) позивачу було встановлено мінімальний посадовий оклад.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №106 від 23.05.2018 № 122 (а.с. 179) позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_6 с.Старичі, на підставі рапорту майора ОСОБА_1 №5413 від 23.05.2018 та витягу наказу КСВ ЗСУ № 177 від 27.04.2018.

На переконання позивача висновок атестаційної комісії про невідповідність позивача займаній посаді є неправомірним, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018 № 5978 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» таким, що виданий з порушенням норм права та має бути скасований, а грошове забезпечення, що утримано з позивача підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Перевіряючи обгрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини щодо проходження військової служби регулюються статутами Збройних Сил України, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, та відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут).

Відповідно до ст.28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Під час призначення на посади командир керується нормами Указу Президента України «Про затвердження Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» № 1153 від 10.12.2008 (зі змінами від 14.09.2018) (далі Положення).

Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до абзац 3 підпункту 3 пункту 82 Положення призначення військовослужбовців на посади здійснюється на нижчі посади з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування.

Згідно з п.94 Положення, переміщення військовослужбовців з вищих посад на нижчі здійснюється на підставах, передбачених: абзацами другим - шостим підпункту 3 та останнім абзацом пункту 82 цього Положення, - прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади.

За приписами п. 109 Положення вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами (п. 112 Положення).

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» № 170 від 10.04.2009, підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців на нижчі посади є подання. Подання підписується командиром військової частини й надсилається до посадової особи, яка має право видавати наказ по особовому складу щодо призначення або переміщення військовослужбовця. Крім вказаних документів, залежно від підстав призначення і переміщення, для видання наказів по особовому складу подаються: копії оцінних карток або службові характеристики в умовах особливого періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для підготовлення подання на переведення на нижчу посаду ОСОБА_1 (а.с. 244-247) був висновок атестаційної комісії.

Відповідно до Методичних рекомендацій з порядку організації і проведення атестування військовослужбовців Збройних Сил України, затверджених директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 19.04.2017 № 328, в особливий період щорічне оцінювання проводиться в кінці календарного року, за підсумками складається оцінна картка військовослужбовця. Комплексе оцінювання здійснюється для визначення відповідності військовослужбовців займаній посаді.

Так, згідно з долученою до матеріалів справи копією протоколу засідання атестаційної комісії військової частини НОМЕР_1 № 34 від 15.12.2017 (а.с. 249-250 том І) та протоколу засідання атестаційної комісії військової частини НОМЕР_7 від 26.12.2017 (а.с. 1-3 том II), ОСОБА_1 , заступник начальника циклової комісії загальновійськових дисциплін військової частини НОМЕР_1 не пройшов переатестацію викладацького складу циклових комісій військових частин НОМЕР_8 навчального центру.

У висновку комісії зазначено, що військовослужбовець займаній посаді не відповідає, доцільно призначити на посаду викладача циклової комісії загально-військових дисциплін.

Таким чином, суд не вбачає протиправності дій відповідача щодо подання командира військової частини НОМЕР_1 , та приниження позивача на нижчу посаду.

При цьому ОСОБА_1 в обгрунтування позовних вимог покликається на те, що атестування військової частини НОМЕР_1 в грудні 2017 року проведено безпідставно. Позивач стверджує, що користуючись владними повноваженнями командування військової частини змусило безпосереднього начальника позивача підполковника ОСОБА_2 скласти на ОСОБА_1 негативну характеристику з метою розгляду на атестаційній комісії.

В контексті зазначеного суд зауважує, що встановлення факту наявності зазначених протиправних дій з боку командування військової частини вимагає проведення службового розслідування обставин конфліктної ситуації і не може бути перевірено судом у межах розгляду цієї адміністративної справи.

Позовна вимога щодо визнання дії командира військової частини НОМЕР_1 переслідуванням позивача, за своєю правовою конструкцією є способом захисту - шляхом встановлення фактів, що мають юридичне значення, однак такий спосіб виходить за межі повноважень адміністративного суду.

Відповідно позивач в цій же частині помилився в обраному способі захисту, що є підставою для відмови в задоволені цієї частини позовних вимог.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідачів.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018 № 5978 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» в частині щодо встановлення майору ОСОБА_1 мінімального розміру посадового окладу, суд враховує наступне.

Згідно з п. 1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 (далі Інструкція), грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.4.3. Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, призначеним на посади, за якими посадові оклади встановлені від мінімуму до максимуму, конкретні розміри посадових окладів установлюються або змінюються (підвищуються або знижуються) у межах зазначених розмірів відповідно до наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказів вищих командирів /начальників/) залежно від складності та обсягу роботи.

Зміна встановленого розміру (збільшення або зменшення) посадового окладу в межах від мінімуму до максимуму здійснюється відповідно до законодавства з першого числа наступного півріччя (з 01 січня або з 01 липня).

Наказом командира військової частини № НОМЕР_5 від 28.12.2017 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» (а.с. 120-125) позивачу було встановлено мінімальний посадовий оклад.

Як стверджує відповідач, командиром військової частини було враховано те, що за результатами атестації позивач займаній посаді не відповідає та його доцільно призначити на посаду викладача циклової комісії загально-військових дисциплін, тому прийняв рішення про встановлення мінімального посадового окладу.

Разом з тим, у своїх доводах позивач покликається на те, що відповідач вводить суд в оману, зокрема надаючи підроблені документи.

З цього приводу суд зауважує, що висновок про фальшивість документа особа може зробити, якщо ознаки фальшування (підробки) видно неозброєним оком або така фальшивість переконливо підтверджена іншими доказами у справі. Якщо ж документ лише викликає сумнів щодо його достовірності (справжності), особа, яка бере участь у справі, має право заявити під час дослідження цього доказу клопотання про проведення експертизи документа. Такий сумнів повинен бути обґрунтований.

Заява про фальшивість письмового доказу спрямована на заперечення дійсності викладених у ньому доказових фактів. Якщо особа заявляє про фальшивість письмового доказу, але інша сторона цю фальшивість заперечує, то суд повинен керуватися загальною нормою про те, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому фальшивість документа повинен довести та особа, яка на це покликається.

В свою чергу, доведення такої обставини можливо лише шляхом заявлення клопотання про проведення експертизи. Якщо такого клопотання не надійшло, то суд розглядає справу на підставі наявних доказів з урахуванням письмового документу, щодо якого було заявлено про фальшивість.

Крім цього, суд звертає увагу позивача, що підроблення документів є кримінально караним діянням, тому встановлюється лише вироком суду.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Предметом доказування згідно з ч.2 ст. 73 КАС України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків ( ст. 72 КАС України).

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач покликається на те, що його безпідставно було усунуто від виконання обов`язків помічника командира полку з правової роботи, безпідставно направлено в зону антитерористичних операцій, покладено на нього обов`язки без його відома та притягнення до відповідальності за провину інших осіб, а рапорти, документи, які надавалися позивачем через службу діловодства не реєструвалися.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що мали місце зазначені обставин в матеріалах справи не міститься, відтак суд не вбачає за можливе встановити наявність чи відсутність цих обставин та надати їм правову оцінку виключно на підставі тверджень позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Таким чином, з долучених до матеріалів справи письмових доказів, пояснень позивача та доводів відповідача, вбачається, що під час розгляду справи заявлені позивачем вимоги не знайшли належного підтвердження та правового обгрунтування, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки під час розгляду справи не встановлено причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку покликається позивач, відповідна вимога задоволенню не підлягає.

У відповідно до положень ст.139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. .

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2018.

Суддя В.М. Сакалош