Справа № 802/1122/18-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1122/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

28 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г.

секретар судового засідання: Платаш В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року (ухвалене у м. Вінниці 04 вересня 2018 року о 17:47, повний текст якого виготовлено 14 вересня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до державного реєстратора Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Таваліки Ольги Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Таваліки Ольги Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес", про:

- визнання протиправним та скасування рішення індексний номер 32949751 від 15.12.2016 про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером НОМЕР_1;

- визнання протиправним та скасування рішення індексний номер 32901434 від 13.12.2016 про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером НОМЕР_2.

Рішенням позов Вінницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, третя особа СТОВ "Прогрес" подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідач державний реєстратор Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Таваліка Ольга Миколаївна подала відзив на апеляційну скаргу СТОВ "Прогрес" в якому підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд закрити провадження у справі.

Представник позивачів подав відзив на апеляційну скаргу СТОВ "Прогрес" в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначив, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивачів заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 02.02.2018 приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу прийнято рішення №39496362 про реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 2,4107 га кадастровий НОМЕР_3, розташованої на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району за ОСОБА_2.

Під час реєстрації, ОСОБА_2 дізналась, що 01 грудня 2015 року між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки, загальною площею 2,4107 га кадастровий НОМЕР_3, розташованої на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району терміном на 25 років. 15.12.2015 року державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою Ольгою Миколаївною прийнято рішення №32949751 про державну реєстрацію речового права з одночасною реєстрацією права власності.

Окрім того, 24.01.2018 державним реєстратором відділу адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області ОСОБА_6 прийнято рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 1,9428 га кадастровий НОМЕР_4 за ОСОБА_3.

В свою чергу, в березні 2018 під час проведення реєстрації права власності на землю, ОСОБА_3 стало відомо що, 30 травня 2016 року між ОСОБА_7 та СТОВ "Прогрес" укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки, загальною площею 1,9428 га кадастровий НОМЕР_4, розташованої на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району терміном на 25 років. В подальшому, державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою Ольгою Миколаївною прийнято рішення №32901434 від 13.12.2016 про державну реєстрацію речового права з одночасною реєстрацією права власності.

Вважаючи дані рішення такими, що підлягають скасуванню, позивачі звернулись з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація права оренди земельних ділянок за договорами оренди землі, укладеними 01.12.2015 між ОСОБА_5 та СТОВ «Прогрес» та 30.05.2016 між ОСОБА_7 та СТОВ «Прогрес» із одночасною реєстрацією права власності за фізичними особами, державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою Ольгою Миколаївною проведено без дотримання вимог чинного законодавства внаслідок чого істотно порушено законні права та інтереси позивачів, як правомірних власників землі. Відтак, оскаржувані рішення є протиправним та підлягають скасуванню.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право оренди на спірну земельну ділянку), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Позивачі фактично обґрунтували позовні вимоги наявністю у них права оренди і відсутністю такого права у СТОВ «Прогрес» і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував того, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивачів та СТОВ «Прогрес» щодо права на спірну земельну ділянку, яке підлягає державній реєстрації.

Таким чином, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Оскільки позивачі не були заявниками стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб'єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 по справі №823/2042/16.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. А саме про те, що у спорах про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорюваний запис, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку.

Водночас суд зважає, що викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від її висновку, викладеного у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, від 05 червня 2018 року у справі № 804/20728/14, від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17. Спори у цих справах також стосувались оскарження рішення державного реєстратора або запису, здійсненого державним реєстратором у відповідному державному реєстрі щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно за особою, яка не була заявником стосовно вчинення відповідних реєстраційних дій.

У всіх наведених вище справах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що розгляд позовних вимог особи (яка не була заявником щодо реєстраційних дій) до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки державним реєстратором вчинені істотні порушення процедури реєстрації. А тому спірні відносини мають публічно-правовий характер.

Разом з цим, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 по справі №823/2042/16 обґрунтовано відступ від правової позиції Великої Палати Верховного Суду у вказаних вище справах.

Відступ від правових висновків, викладених у зазначених постановах, зумовлений наступними причинами.

Такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

З урахуванням наведених обставин та з огляду на суб'єктний склад даного спору, колегія суддів вважає, що даний спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, рішення суду першої інстанції належить скасувати і закрити провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Встановлено, що ОСОБА_2 за подання позову сплатила судовий збір в сумі 704,8 грн згідно квитанції №0.0..1 від 17.04.2018, ОСОБА_3 - в сумі 704,8 грн згідно квитанції №0.0..1 від 17.04.2018.

СТОВ "Прогрес" за подання апеляційної скарги згідно платіжного доручення №4931 від 18.09.2018 сплатило 2222,41 грн.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру який подано фізичною особою сплачується судовий збір в сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року визначений у розмірі 1762 грн.

Враховуючи, що позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру за подання апеляційної скарги в даному випадку належить сплатити судовий збір в сумі 2 114,4 грн.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що у зв'язку із закриття провадження у справі наявні підстави для повернення судового збору СТОВ "Прогрес" в сумі 2114,4 грн.

Решта суми є надмірно сплаченою та повертається СТОВ "Прогрес" на підставі пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», згідно якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для повернення судового збору, ОСОБА_2 в сумі 704,8 грн, ОСОБА_3 в сумі 704,8 грн, СТОВ "Прогрес" в сумі 2222,41 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до державного реєстратора Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Таваліки Ольги Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" про визнання протиправними та скасування рішень.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити сторонам, що даний спір підлягає розгляду у судах цивільної юрисдикції.

Повернути ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704,8 грн, сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 17.04.2018.

Повернути ОСОБА_3 судовий збір в сумі 704,8 грн, сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 17.04.2018.

Повернути сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Прогрес" судовий збір в сумі 2222,41 грн, сплачений згідно платіжного доручення №4931 від 18.09.2018.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 листопада 2018 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.