Справа № 524/3937/15-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 524/3937/15-а
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: П'янової Я.В. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.08.2018 р. (суддя Предоляк О.С., м. Кременчук) по справі № 524/3937/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

про стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, в якому просила стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 25.11.2010 по 12.05.2015 (день подання цього позову) в сумі 304270,80 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.02.2018 замінено первісного відповідача виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області належним відповідачем виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.08.2018 позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2010 по 12.05.2015 в сумі 330386 (триста тридцять тисяч триста вісімдесят шість) гривень 26 коп.

Стягнуто з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (Код ) на користь держави судовий збір в сумі 3303,86 грн. В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач вказав, що судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги те, що рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 24.02.2015 року "Про не утворення Автозаводської та Крюківської районних у місті рад м. Кременчука", вирішено не утворювати Автозаводську та Крюківську районну у місті Кременчуці ради після закінчення строку повноважень районних у місті Кременчуці рад VI скликання. Пунктом 5 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23.12.2015"Про затвердження структури та граничної чисельності виконавчих органів Кременчуцької міської ради VII скликання" вирішено припинити шляхом ліквідації Автозаводську та Крюківську районні у м. Кременчуці ради (як юридичні особи) та їх виконавчі органи. Вказує, що виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області було припинено без правонаступництва, тобто без переходу прав та зобов'язань юридичної особи, що ліквідується, до інших осіб. Відповідно виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області не може нести відповідальність за зобов'язаннями, що виникли у іншої юридичної особи. Позивач у передбачений законом та розпорядженням міського голови термін не заявив свої кредиторські вимоги щодо невиплачених коштів до ліквідаційної комісії виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, тому втратив правові підстави для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка в період з 10 вересня 2002 року по 25 листопада 2010 року працювала у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2015 року у справі №524/5275/14-а за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, визнано неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_3 грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати. Зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Після прийняття судом вищезазначеного рішення, позивач не отримала належних їй при звільненні сум та відшкодування в розмірі середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум, у зв'язку з чим звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від відповідальності, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Таким чином, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від відповідальності, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №21-1765а-15 від 15 вересня 2015 року.

Факт невиплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів при звільненні встановлено постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2015 по справі № 524/5275/14-а, яка набрала законної сили в порядку ч.1 ст.254 КАС України, а тому вказані обставини в силу частини першої статті 72 КАС України не потребують додатковому доказуванню.

Безпідставними є посилання заявника апеляційної скарги на помилковість врахування цього рішення суду з огляду на судову практику розгляду аналогічних справ, в яких суди відмовляли в задоволенні тотожних позовних вимог з огляду на те, що таке рішення суду набрало законної сили та підлягає обов'язковому виконанню в силу усталеного принципу "res judicata" - остаточного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2010 по 12.05.2015 (період, за який позивачкою заявлено позовні вимоги).

Щодо обчислення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, проведеного судом першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачкою в цій частині рішення суду не оскаржується, водночас відповідачем в апеляційній скарзі не надано жодних аргументів, які б підтверджували необгрунтованість або помилковість розрахунків суду в цій частині.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку, проведеного судом першої інстанції із дотриманням приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги на те, що виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області не може нести відповідальність за зобов'язаннями що виникли у іншої юридичної особи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

З огляду на матеріали справи, виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука ліквідовано 29.11.2017 за рішенням засновників, а саме Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Статтею 52 КАС України встановлено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.02.2018 замінено первісного відповідача виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області належним відповідачем виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Безпідставним є посилання відповідача на норми Закону України "Про виконавче провадження" та необхідність заміни сторони саме в процесі виконання судового рішення після відкриття виконавчого провадження, оскільки за наявності відомостей про ліквідацію відповідача суд в порядку статті 52 КАС України може допустити заміну сторони правонаступником до ухвалення судового рішення по суті справи.

В пункті 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", зазначено, що при визначенні процесуального правонаступництва судам слід виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача.

У разі зменшення обсягу компетенції суб'єкта владних повноважень, не пов'язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач судом залучається інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Виходячи з положень статей 55, 56 Конституції України у будь-якому разі в названих вище випадках спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому суди повинні враховувати, що відмова у відкритті або закриття провадження у такій справі з підстав ліквідації (припинення діяльності, позбавлення частини повноважень, звільнення з посади, скорочення посади) суб'єкта владних повноважень є неприпустимими.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ліквідація відповідача як юридичної особи відбулася на підставі рішення II сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання від 23.12.2015 року "Про затвердження структури та граничної чисельності виконавчих органів Кременчуцької міської ради VII скликання". Відповідно до п. 5 вказаного рішення Кременчуцька міська рада вирішила припинити шляхом ліквідації Автозаводську і Крюківську районні у місті Кременчуці ради (як юридичні особи) та їх виконавчі органи згідно з додатком 4.

В той же час, орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача є Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, оскільки фактично саме до цього органу передано ті функції, виконання яких раніше здійснював первісний відповідач у справі.

Щодо посилань виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на те, що позивач міг у передбачений законом та розпорядженням міського голови термін заявити свої кредиторські вимоги щодо невиплачених коштів до ліквідаційної комісії Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є кредиторською заборгованістю.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області залишити без задоволення .

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.08.2018 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Я.В. П'янова З.О. Кононенко
Повний текст постанови виготовлено 04.12.2018 року.