Справа № 1540/3606/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3606/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання незаконною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області () щодо не здійснення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку в день звільнення, стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в сумі 71199,50 грн., -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання незаконною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області () щодо не здійснення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку в день звільнення, стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в сумі 71199,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.01.2009 року, згідно наказу ГУМВС України в Одеській області №32 о/с підполковника міліції ОСОБА_1, начальника режимно-секретного зідділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління МВС України в Одеській області звільнено зі служби в органах внутрішніх справ з 31.01.2009 року за ст.65 п.«а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 у відставку. Вислуга років на день звільнення (31.01.2009 року) в календарному обчисленні складала - 23 роки 07 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні - 25 років 01 місяць 18 днів. Підставою для видання наказу Головного управління МВС України в Одеській області від 30.01.2009 року №32 о/с слугував рапорт ОСОБА_1 30.01.2009 року є останнім днем служби позивача. Право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ визначено спеціальним законом - Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року. В день звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ (31.01.2009) належна їй сума одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 88 893 грн. виплачена не була. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.

Представник відповідача 10.08.2018 року за (вхід.№23314/18) надав до суду відзив щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі пославшись на те, що одноразова грошова допомога при звільненні позивачу нарахована відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб» станом на 2009 рік. Згідно абзацу 4 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. На підставі ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при звільненні зі служби позивачу була нарахована одноразова грошова допомога. В вересні 2009 року після надходження коштів з МВС України було переведено на особовий рахунок позивача суму одноразової грошової допомоги із утриманням податків. Отже, аналізуючи вищезазначене, Головне управління вважає, що вжило всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання щодо здійснення повного розрахунку із позивачем при звільненні, а тому підстав для задоволення позову не вбачається (а.с.34-35).

Ухвалою суду від 20.07.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача до суду 10.08.2018 року за вхідним №23316/18 було подане клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду, посилаючись на те, що позивач був обізнаний з порушенням його прав в момент здійснення з ним остаточного розрахунку 19.09.2009 року, але без поважних причин, протягом 9 років не звертався до суду, тоді як до суду позивач звернувся лише 19.07.2018 року з пропущенням встановленого ч.3 ст.99 КАС України (2005) місячного строку, ст.122 КАС України (2017) строку звернення до суду та не навів поважності причини його пропуску. Позивачем порушено строки звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 20.08.2018 року задоволено клопотання представника відповідача, адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні 28.11.2018 року позивач просив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалам. Представник відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи, але в судове засідання не прибув без поважних причин, а тому, на підставі положень ч.9 ст.205 КАС України, суд ухвалив рішення розглянути цю справу в порядку письмового провадження 04.12.2018 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Позивач - ОСОБА_1 з 16 березня 1987 року проходила службу в органах знутрішніх справ України. Наказом ГУМВС України в Одеській області від 30.01.2009 року № 32 о/с, підполковника міліції ОСОБА_1, начальника режимно-секретного зідділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління МВС України в Одеській області звільнено зі служби в органах внутрішніх справ з 31.01.2009 року за ст. 65 п. «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 у відставку. Вислуга років на день звільнення (31.01.2009 року) в календарному обчисленні складала - 23 роки 07 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні - 25 років 01 місяць 18 днів. Підставою для видання наказу Головного управління МВС України в Одеській області від 30.01.2009 року №32 о/с слугував рапорт позивача. 30.01.2009 року є останнім днем служби позивача.

Згідно із положеннями ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (в редакції, що була чинною на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ), військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.11.1991 року № 2011-12 та пункту 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року, передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та встановлено, що особам начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби за віком, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпеченим за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до Закону України "Про міліцію "(чинного на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ), систему Міністерства внутрішніх справ складали: центральний орган управління міліції (тобто Міністерство внутрішніх справ України) та обласні, міські, районні правління (відділи) внутрішніх справ (в тому числі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області), а тому, відповідно до вимог Закону, одноразову грошову допомогу при звільненні з міліції позивачу має виплачувати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, яке є складовою Міністерства внутрішніх справ України.

В день звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ (31.01.2009) належна їй сума одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 88893 грн. виплачена не була.

Згідно довідки ГУМВС України в Одеській області від 13.07.2018 року № 14/173/зі остаточний розрахунок з позивачем проведено 19 вересня 2009 року.

Правові засади організації та діяльності Міністерства внутрішніх справ України, статус співробітників органів внутрішніх справ, а також порядок проходження служби в органах внутрішніх справ визначені Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХП, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114; порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення співробітників органів внутрішніх справ передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896 (чинні на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ).

Проте, у зазначених нормативних актах відсутні норми, що регулювали б питання і порядок) виплати співробітнику органів внутрішніх справ середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки нормами Закону України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» і наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896, які є спеціальними щодо спірних правовідносин, не врегульовано питання щодо порядку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то застосуванню підлягають норми трудового законодавства, тобто норми Кодексу законів про працю України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, на що вказано і в Постанові Верховного суду України від 17.02.2015 року по справі № 21-8а15.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа №1-13/2013) за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1,12 Закону України "Про оплату праці", суд зазначає, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат.

Крім того, норми Кодексу законів про працю України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої залежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За таких обставин, у даній ситуації слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України, тому що спеціальним законом порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначений. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 27.04.2016 року № К/800/28525/15, від 17.08.2016 року №К/800/223 71/16.

Частина 2 статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодекс законів про працю України

Стаття 116. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України постановою від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року та від 01 березня 2018 року у справах № 806/535/16 та № 806/1899/17.

Таким чином, в день звільнення ОСОБА_1 (31.01.2009) належна позивачу сума одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ в розмірі 88893 грн. виплачена не була. Остаточний розрахунок з позивачем, Головним управлінням МВС України в Одеській області проведено 19 вересня 2009 року. Отже, відповідачем (ГУМВС України в Одеській області) допущено порушення строку розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні, що є підставою для виплати ОСОБА_1, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100.

Пункт 2. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Приписами ч.5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у Постанові по справі № 806/1551/17 від 01.03.2018 року вказав:

«За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції».

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України середній заробіток за весь період затримки розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

З огляду на викладене, суд вважає необгрунтованими заперечення відповідача щодо не поширення на спірні правовідносини норм КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані зідпустки), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично зідпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з архівною відомостю №124 ГУМВС України в Одеській області від 26.06.2018 року № 14/1-695 грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці перед звільненням за грудень 2008 року та січень 2009 року склало - 9 764,64 грн. (за грудень 2008 р.) та 9 735,90 грн. (за січень 2009 р. - а.с.21).

Відповідно до листів Міністерства праці України від 18.09.2007 року № 68484/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2008 рік» і Міністерства праці та соціальної політики України від 30.09.2008 року № 10338/0/14-08/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік» кількість робочих днів у грудні 2008 року становила 23 робочих дні, у січні 2009 року - 20 робочих днів. Таким чином, згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає: 9 764,64 грн. (грудень 2008 р.) + 9 735,90 грн. (січень 2009 р.) : 43 робочих дня за два місяця перед звільненням (23 робочих дня у грудні 2008 року та 20 робочих днів у січні 2009 року) = 453,50 грн.

Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 30.09.2008 року № 10338/0/14-08/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік» кількість робочих днів з моменту мого звільнення у лютому 2009 року становила 20 днів, у березні 2009 року становила 21 день, у квітні 2009 року становила 21 день, у травні 2009 року становила 18 днів, у червні 2009 року становила 20 днів, у липні 2009 року становила 23 дні, у серпні 2009 року становила 20 днів, та з 01.09.2009 року по 19.09.2009 року становила 14 робочих днів.

Таким чином, у період з 01.02.2009 року по 19.09.2009 року загальна кількість робочих днів складає - 157 днів. Сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати при звільненні коштів складає 71 199,50 грн. (157 днів затримки х 453,50 грн. середньоденного грошового забезпечення). Таким чином, за затримку розрахунку при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ за період з 01 лютого 2009 року по 19 вересня 2009 року підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Головного управління МВС України в Одеській області середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні коштів в сумі 71199,50 грн. (сімдесят одна тисяча сто дев'яносто дев'ять гривень п'ятдесят копійок).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 71199,50 гривень.

З огляду на прецедентну практику ЄСПЛ, вмотивовувати - наводити аргументи, докази, які пояснюють, виправдовують певні дії, вчинки тощо або доводять їх необхідність. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його прийняття.

В пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Відповідно до прецедентного права Суду, рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов'язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа "Гарсія Руїз проти Іспанії" § 26).

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання незаконною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області () щодо не здійснення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку в день звільнення, стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в сумі 71199,50 грн., підлягають задоволенню відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,241-246,263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати незаконною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області () щодо не здійснення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку в день звільнення.

3. Стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в сумі 71199,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Єфіменко К.С.

.