Справа № 806/2003/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2003/18

Головуючий у 1-й інстанції: РоманченкоЄ.Ю.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

29 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року (час ухвалення рішення - не зазначено, місце ухвалення рішення - м. Житомир, дата складання повного тексту рішення - 18.06.2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про повернення частини втраченого доходу (фактично сплаченого податку),

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про стягнення 51705,86 грн. податку з доходів фізичних осіб, які були утримані відповідачем з грошового забезпечення за 2017 рік та одноразової грошової допомоги. На обгрунтування вимог позивач зазначав, що при виплаті йому грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги за 2017 рік утримано податок з доходів фізичних осіб у сумі 51705,86 грн. Однак, військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право на виплату одноразової грошової допомоги, при цьому суми утриманого податку з доходів фізичних осіб спрямовуються виключно на виплату компенсації втрат доходів цієї категорії громадян, вказана компенсація має бути виплачена військовослужбовцю в день звільнення зі служби.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що твердження позивача є безпідставними.

В судовому засідання апеляційного розгляду справи позивач апеляційну скаргу підтримав з підстав, зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Установлено, що ОСОБА_3 проходив службу в органах податкової міліції з 14.02.2008 по 27.10.2017.

На підставі наказів Державної фіскальної служби України від 26 жовтня 2017 року № 2574-о та Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 27.10.2017 № 321-о ОСОБА_3 виключено зі структури та штатного розпису Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області та звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою кабінету міністрів Української РСР від 29.07.91 №114 з 27 жовтня 2017 р..

Також, відповідно до наказу відповідача від 27.10.2017 № 321-о ОСОБА_3 виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

Згідно довідки від 19.03.2018 №98/05 ОСОБА_3 нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, та утримано податок з доходів фізичних осіб у сумі 51705,86 грн.

У грудні 2017 року позивач звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області із заявою, в якій просив здійснити компенсацію утриманих із його грошового забезпечення та інших виплат сум податку з доходів фізичних осіб.

Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області листом від 27.12.2017 №2739/14/06-30-05-39 відмовило позивачу у проведенні такої компенсації з посиланням на те, що Законом України від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» податкову міліцію виключено із переліку категорії громадян, яким згідно із пунктом 168.5 статті 168 ПК України має бути компенсовано утримані суми податку з доходів фізичних осіб.

Вважаючи таку відповідь протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до такого висновку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно із пунктом 5.2 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 9.1.2 пункту 9.1 статті 9 ПК України до загальнодержавних податків належать, зокрема, податок на доходи фізичних осіб.

На момент звільнення позивача з податкової міліції 27.10.2017 та на момент звернення до відповідача в грудні 2017 р. із заявою про відшкодування утриманого податку на доходи з фізичних осіб, законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII пункт 168.5 статті 168 ПК України викладено у новій редакції, яка не передбачає відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних працівниками податкової міліції.

Так, згідно із пунктом 168.5 статті 168 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Позивач вказує, що має право на компенсацію утриманих із його грошового забезпечення та інших виплат сум податку з доходів фізичних осіб, оскільки 31.05.2017 Постановою КМ України № 375 внесено зміни до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44), та викладено в його новій редакції, яка передбачає, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані доводи позивача є необґрунтованими у зв'язку з тим, що пунктом 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов'язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Однак, Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» втратив чинність 01.01.2011 з прийняттям ПК України.

Крім того, зміни до пункту 2 Порядку № 44 були внесені 31.05.2017 без врахування положень пункту 168.5 статті 168 ПК України, які з 21.12.2016 виключили працівників податкової міліції зі складу осіб, яким передбачається відшкодування утриманих сум податку з доходів фізичних осіб.

Отже, в цій частині положення Порядку № 44 суперечать вимогам пункту 168.5 статті 168 ПК України.

Таким чином, оскільки згідно із ієрархією джерел права Закон- це нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу щодо інших актів, які повинні видаватись на основі Закону, суд вважає, що у спірних правовідносинах слід керуватись нормами та приписами саме ПК України, а не Порядку № 44.

Також, судом враховується, що згідно із пунктом 2.1 статті 2 ПК України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Пунктом 5.2 статті 5 ПК України визначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головне управління ДФС у Житомирській області правомірно відмовило позивачу у проведенні компенсації, оскільки пунктом 168.5 статті 168 ПК України не передбачено відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних працівниками податкової міліції

Також, колегія суддів не бере до уваги доводи позивача про те, що пунктом 168.5 статті 168 ПК України не визначено прямої заборони для здійснення такої компенсації, оскільки положення вказаної норми закону встановлюють виключний перелік категорій громадян, яким проводиться відшкодування сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

Крім того, Податковий кодекс України має вищу юридичну силу ніж лист Кабінет Міністрів України та виключає позивача з числа осіб, які звільнені від сплати такого податку.

Доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі вказаного не спростовують, тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позову, через що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 листопада 2018 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.