Справа № 1240/2737/18
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2737/18

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чернявської Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Шляхтун М.М.

та

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 20.06.2018 № 863-45)

від відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 18.12.2017 № 3880/9/12-32-10-00-29)

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз»

до Головного управління ДФС у Луганській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» (далі позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Луганській області, яка втілилась у ненаданні до органу Державної казначейської служби України висновку про перерахування надміру сплачених сум грошових зобовязань з податку на прибуток в розмірі 4370000,00 грн;

- зобовязати Головне управління ДФС у Луганській області подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідно до статті 43 Податкового кодексу України для виконання висновок про перерахування надміру сплачених сум грошових зобовязань з податку на прибуток в розмірі 4370000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01 січня 2018 року публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» перебуває на податковому обліку у державній податковій інспекції в м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області. Станом на теперішній час позивач має переплату з податку на прибуток в загальній сумі 18239967,68 грн. Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату. Згідно з положеннями підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платнику податків надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

08 травня 2018 року позивачем до Головного управління ДФС у Луганській області направлено заяву від 07 травня 2018 року № 866-95 про перерахування надміру сплачених грошових зобовязань з податку на прибуток. Листом від 16 травня 2018 року за № 2698/10/12-32-12-04-10 відповідач повідомив позивача, що потребує додаткового часу для розгляду заяви. 23 липня 2018 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою за № 866-125, на яку отримав відповідь від 14 серпня 2018 за № 5158/10/12-32-12-04-10, з якої дізнався, що відповідачем не досягнуто мети з дослідження правомірності переплати з податку на прибуток.

З посиланням на положення статті 19 Конституції України, підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21, частини пятої статті 43 Податкового кодексу України позивач вважає, що неподання відповідачем до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про перерахування надміру сплачених сум грошових зобовязань з податку на прибуток в сумі 4370000,00 грн є протиправним, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Головне управління ДФС у Луганській області позов не визнало, про що подало відзив на позовну заяву від 01 жовтня 2018 року б/н, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (т. 2 арк. спр. 28-29).

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що з метою повернення надміру сплачених сум податку на прибуток платнику податків, у звязку з відсутністю передачі інтегрованих карток позивача, зокрема, інтегрованої картки платника з податку на прибуток, до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, на обліку в якому перебував позивач з 01 січня 2016 року до 01 січня 2018 року, направлено запит від 07 травня 2018 року № 866-95. Запитувану інформацію Харківським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на неодноразові звернення відповідача не було надано, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості дослідити правомірність наявної інформації, а саме встановити факт переплати, визначити її точну суму, а також дослідити правомірність повернення грошових коштів. З метою вирішення даного питання, відповідачем до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби направлений лист від 16 травня 2018 року з вимогою щодо передачі інтегрованої картки платника публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Головного управління ДФС у Луганській області. Проте, відповіді від Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служб та витребуваних документів відповідач не отримав.

На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання (т. 1 арк. спр. 1-3).

Ухвалою від 09 жовтня 2018 року витребувано від Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби інтегровану картку публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» (ідентифікаційний код 05763797) за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» за 2015-2017 роки у вигляді, придатному для встановлення повного опису облікових операцій, у підготовчому засіданні оголошено перерву (т. 2 арк. спр. 23-24).

Ухвалою від 06 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні (т. 2 арк. спр. 49-50).

Ухвалою від 22 листопада 2018 року додаткові пояснення на адміністративний позов від 20 листопада 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії повернуто відповідачу без розгляду (т. 2 арк. спр. 70-71).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву від 01 жовтня 2018 року б/н.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (ідентифікаційний код 05763797) є юридичною особою, зареєстрованою 18 червня 2003 року, місцезнаходженням якої є Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 52-Б, перебуває на обліку в державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області як платник податків, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 14 вересня 2018 року за № НОМЕР_1, та здійснює свою діяльність на підставі статуту (т. 1 арк. спр. 11-19, 32-35).

Керуючись статтею 43 Податкового кодексу України та Порядком взаємодії територiальних органів Державної фіскальної служби України, мiсцевих фiнансових органiв та територiальних органiв Державної казначейської служби України у процесi повернення платникам податкiв помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов'язань та пені, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124, публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» звернулось до Головного управління ДФС у Луганській області з заявою від 07 травня 2018 року за № 866-95 про повернення надміру сплачених сум грошових зобовязань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 4 370 000,00 грн на розрахунковий рахунок № 8069, відкритий в акціонерному товаристві «ВТБ Банк», МФО 321767 (т. 1 арк. спр. 20; т. 2 арк. спр. 4).

Заява від 07 травня 2018 року за № 866-95 отримана контролюючим органом 08 травня 2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 арк. спр. 26).

В заяві від 07 травня 2018 року за № 866-95 платником податків зазначено, що наявність надміру сплачених сум грошових зобовязань з податку на прибуток приватних підприємств повязана зі сплатою авансових внесків з податку на прибуток у 2015 році згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01 січня 2016 року) за підсумками діяльності підприємства в 2014 році. За підсумками діяльності підприємства у 2015-2017 роках обєкт оподаткування має відємне значення.

До заяви від 07 травня 2018 року за № 866-95 платником податків додані копії платіжних доручень про сплату авансових платежів по податку на прибуток приватних підприємств від 21 травня 2015 року № 808 на суму 227 000,00 грн, від 27 жовтня 2015 року № 1931 на суму 137 000,00 грн, від 27 жовтня 2015 року № 1939 на суму 2 132 339,00 грн, від 23 листопада 2015 року № 2120 на суму 2 269 339,00 грн та від 26 січня 2016 року № 107 на суму 149 000,00 грн (т. 1 арк. спр. 21-25).

Податкові зобовязання по сплаті авансових внесків з податку на прибуток у 2015 році в щомісячній сумі 2 132 339,00 грн та відємне значення обєкту оподаткування податком на прибуток за підсумками діяльності підприємства у 2015-2017 роках підтверджуються податковими деклараціями з податку на прибуток підприємства на 2014-2017 роки (звітними та уточнюючими) (т. 1 арк. спр. 59-259).

Сплата позивачем за вищевказаними платіжними дорученнями коштів в загальній сумі 4 914 678,00 грн та зарахування їх до Державного бюджету України підтверджується інтегрованою карткою платника податків за платежем «авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств» за 2015 рік та інтегрованими картками платника податків за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» за 2015-2017 роки, що були надані суду на виконання вимог ухвали суду від 09 жовтня 2018 року Харківським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби згідно з поясненнями від 24 жовтня 2018 року за № 742/28-10-50-05-12 (т. 2 арк. спр. 33, 34-35, 36-37, 38-40, 41-42).

Згідно з інтегрованою карткою платника податків за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» за 2018 рік, наданою на виконання вимог ухвали суду від 17 вересня 2018 року Головним управлінням ДФС у Луганській області, починаючи з 31 грудня 2017 року у публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» наявна переплата з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 18 239 967,70 грн (т. 2 арк. спр. 10).

Листами від 16 травня 2018 року за № 2968/10/12-32-12-04-10 та від 14 серпня 2018 року за № 5158/10/12-32-12-04-10 Головне управління ДФС у Луганській області повідомило позивачу, що інформація, яка зазначена у листі платника податків від 07 травня 2018 року № 866-95 про повернення надміру сплачених сум грошових зобовязань з податку на прибуток приватних підприємств, потребує додаткового розгляду на предмет дослідження правомірності переплати з податку на прибуток (т. 1 арк. спр. 28, 30; т. 2 арк. спр. 5, 8).

Згідно з інформацією, наданою Головним управлінням ДФС у Луганській області, податковий борг у платника податків публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» () по Україні в цілому станом на 08 травня 2018 року та 21 листопада 2018 року відсутній (т. 2 арк. спр. 65, 66).

На виконання вимог ухвали суду від 17 вересня 2018 року 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях листом від 28 вересня 2018 року за № 78/3/3/11207 надало витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000216 від 06 вересня 2017 року за частиною першою статті 258-5 Кримінального кодексу України та постанову від 23 жовтня 2017 року про визнання речовим доказом грошових коштів в сумі 768 266 600,00 грн у вигляді відємного значення податку на додану вартість, стягнення яких за рахунок Державного бюджету України вимагають посадові особи публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз». Також у листі вказано, що арешт на грошові кошти у даному кримінальному провадженні не накладався (т. 1 арк. спр. 51, 52-54, 55).

Отже, у кримінальному провадженні № 0000216 від 06 вересня 2017 року за частиною першою статті 258-5 Кримінального кодексу України речовим доказом визнані грошові кошти в сумі 768 266 600,00 грн у вигляді відємного значення податку на додану вартість, стягнення яких за рахунок Державного бюджету України вимагають посадові особи публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз», а не грошові кошти, сплачені позивачем як грошові зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 9.1.1 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України податок на прибуток підприємств належить до загальнодержавних податків.

Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом (підпункт 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України).

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені визначено статтею 43 Податкового кодексу України та Порядком взаємодії територiальних органів Державної фіскальної служби України, мiсцевих фiнансових органiв та територiальних органiв Державної казначейської служби України у процесi повернення платникам податкiв помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов'язань та пені, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124 (далі Порядок № 1146).

Так, відповідно до пунктів 43.1, 43.2 та 43.6 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків. Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Пунктами 43.3 та 43.4 статті 43 Податкового кодексу України визначено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобовязання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Згідно з абзацом першим пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом пяти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (абзац другий пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України).

З викладеного слідує, що відповідно до приписів статті 43 Податкового кодексу України обовязковими умовами надання контролюючим органом висновку про повернення платнику податків надміру сплачених грошових коштів є наявність переплати, відсутність заборгованості зі всіх видів податків та подання платником податків відповідної заяви.

Аналогічні положення визначені пунктами 3, 4 та 5 Порядку № 1146.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1146 після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань (крім грошових зобовязань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 1146 у разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує:

висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згiдно з додатком 1 до цього Порядку;

два примiрники реєстру висновкiв за платежами, належними державному бюджету, за формою згiдно з додатком 2 до цього Порядку;

три примiрники реєстру висновкiв за платежами, належними мiсцевим бюджетам, та платежами, якi пiдлягають розподiлу мiж державним та мiсцевими бюджетами, за формою згiдно з додатком 3 до цього Порядку.

Контроль за прийняттям/передаванням висновкiв органи ДФС, мiсцеві фiнансові органи, органи Казначейства здійснюють шляхом проставляння на відповідних примірниках Реєстрів відміток про надходження документів до установи у порядку, визначеному Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242 (із змінами).

За платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пiзнiше нiж за п'ять робочих днiв до закiнчення двадцятиденного строку з дня подання платником податкiв заяви передає висновки згiдно з реєстром висновкiв за платежами, належними державному бюджету, для виконання вiдповiдному органу Казначейства.

Пунктом 15 Порядку № 1146 визначено, що у разі якщо вказана у заяві платника сума за даними інформаційних систем в повному обсязі відсутня як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС у строки, передбачені пунктом 8 цього Порядку для формування та передачі висновку до органу Казначейства, готує та направляє платнику письмову відмову у поверненні коштів з бюджету з пропозицією щодо проведення звірення його стану розрахунків за відповідним платежем.

Обовязкові умови, визначені статтею 43 Податкового кодексу України, для повернення позивачу як платнику податків на підставі його заяви від 07 травня 2018 року за № 866-95 надміру сплачених сум грошових зобовязань з податку на прибуток приватних підприємств в заявленій сумі 4 370 000,00 грн дотримані.

Відсутність у відповідача як контролюючого органу інтегрованих карток платника податків за платежем «авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств» та платежем «податок на прибуток приватних підприємств» за 2015-2017 роки, внаслідок їх не передачі Харківським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби як контролюючим органом за попереднім місцем обліку позивача як платника податків, у межах спірних правовідносин не є підставою, встановленою законом, що нівелює обовязок контролюючого органу готувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подавати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що не підготувавши на підставі заяви публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» від 07 травня 2018 року за № 866-95 висновок про повернення надміру сплачених сум грошових зобовязань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 4 370 000,00 грн на розрахунковий рахунок платника податків в установі банку та не подавши його до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідач допустив протиправну бездіяльність, що свідчить про наявність правових підстав для зобовязання відповідача до вчинення необхідних дій з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, суд вважає обраний позивачем спосіб судового захисту таким, що відповідає обєкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а позов таким, що належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону № 3674-VI).

Системний аналіз частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою немайнового характеру (аналогічну правову позицію щодо сплати судового збору висловлено у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року по справі № П/800/559/16 (№ рішення в ЄДРСР 65680258) та постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року по справі № 800/473/17 (№ рішення в ЄДРСР 72525464) .

Станом на 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1762,00 грн. Тобто, за одну вимогу немайнового характеру юридична особа має сплатити судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Оскільки у даній справі позов задовольняється, відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України суд присуджує позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області, яким допущено порушення прав платника податків внаслідок протиправної бездіяльності, понесені і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову немайнового характеру у розмірі 1762,00 грн.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач при зверненні до адміністративного суду з позовом немайнового характеру сплатив судовий збір у розмірі 3524,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 23 серпня 2018 року № 666 (т. 1 арк. спр. 4).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 1762,00 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону 3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Отже, суд вважає за необхідне розяснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» (ідентифікаційний код 05763797, місцезнаходження: 93406, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 52-Б) до Головного управління ДФС у Луганській області (ідентифікаційний код 39591445, місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Луганській області щодо ненадання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про перерахування на розрахунковий рахунок публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» надміру сплачених грошових коштів з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 4 370 000,00 грн (чотири мільйони триста сімдесят тисяч грн 00 коп.).

Зобовязати Головне управління ДФС у Луганській області з дня набрання судовим рішенням законної сили подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про перерахування на розрахунковий рахунок публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» (№ 8069, відкритий в акціонерному товаристві «ВТБ Банк», МФО 321767) надміру сплачених грошових коштів з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 4 370 000,00 грн (чотири мільйони триста сімдесят тисяч грн 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (ідентифікаційний код 39591445, місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72) на користь публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» (ідентифікаційний код 05763797, місцезнаходження: 93406, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 52-Б) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України повне рішення суду складено 29 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_3