Справа № 810/2005/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2005/18 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 р., -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання протиправною відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 №4; зобов'язання скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, установлених законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 №4.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскільки він отримав інвалідність у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції, то має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, визначеного п.п."б" п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію".

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами аналогічними позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 04.06.1999 по 07.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а в подальшому з 07.11.2015 по 22.01.2016 перебував на службі в поліції, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.01.2016 №14 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_3, поліцейського роти дорожньо-патрульної служби, з 22 січня 2016 року звільнено зі служби в поліції за п.п.7 п. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

З 13.12.2017 ОСОБА_3 за результатами первинного огляду медико-соціальної експертної комісії встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0198932 від 13.12.2017.

Довідкою військово-лікарської комісії від 07.07.2017 №35 також підтверджено наявність у позивача захворювання, що пов'язане з проходженням служби в поліції.

18.01.2018 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби.

Листом від 13.02.2018 №29/П-122 Головне управління Національної поліції в Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги у порядку, визначеному статтею 97 Закону України "Про Національну поліцію", посилаючись на те, що одноразова грошова допомога видається, зокрема, у випадку визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після його звільнення з поліції. Натомість, дата звільнення позивача - 22.01.2016, а дата огляду - 13.12.2017, тобто інвалідність визначено позивачу через 1 рік 10 місяців 21 день після звільнення з поліції.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправнию, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Аналогічні норми містяться і у пп. 2 п. 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок №850)

З огляду на пп. 2 п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

З 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ), яким врегульовано, в тому числі питання виплати одноразової грошової допомоги. З прийняттям зазначеного Закону втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Пунктом 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ зазначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» визначений перелік осіб, які за цим Законом мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції Закону на момент звернення позивача із заявою) визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Частиною 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

В силу пп. «б» п. 4 ч.1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності IIІ групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначено Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 (далі - Порядок № 4), відповідно до п. 1 якого днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 вересня 2016 року № 916 зареєстрований Міністерством юстиції України від 22 вересня 2016 року за №1277/29409, пункт 5 розділу 1 Порядку № 4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивач оглянутий вперше 13.12.2017 року та йому встановлено 2 групу інвалідності з 13.12.2017 року, у зв'язку з проходженням служби в поліції, проте датою звільнення позивача зі служби в поліції є 22.01.2016.

Отже, інвалідність позивачу визначена через один рік десять місяців та двадцять один день після звільнення, тобто поза межами шестимісячного строку, який сплинув 22.07.2016.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 25 травня 2018 року у справі № П/811/642/17.

Отже, всі наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позову, через що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 р.- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О.І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 04.12.2018