Справа № 460/2604/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2018 року м. Рівне №460/2604/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинення певних дій.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Міністерства оборони України, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби протокол (витяг) №9 від 15.06.2018 в частині позбавлення статусу учасника бойових дій старшого прапорщика ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 майстра ремонтного відділення Військової частини НОМЕР_1 .

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України. У 2015 році йому наданий статус учасника бойових дій. Перебуваючи у місцях проведення антитерористичної операції, ним вчинений злочин, за який відповідно до вироку його визнано винним у його вчиненні, однак звільнено від відбування покарання. У червні 2018 року позивача позбавлено статусу учасника бойових дій. Однак, позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки підставою для позбавлення статусу учасника бойових дій є наявність обвинувального вироку, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в АТО. Проте, як зазначає ОСОБА_1 , він вчинив злочин, передбачений частиною третьою статті 425 КК України недбале ставлення до військової служби, суб`єктивною ознакою якого є необережна форма вини. Тобто, даний злочин не є умисний, а відтак підстав для позбавлення позивача статусу учасника бойових дій у відповідача не було. Відтак, ОСОБА_1 просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 18.10.2018 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Відповідач 16.11.2018 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що відповідно до вироку Красноармійськового міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого частиною третьою статті 425 КК України. Крім цього, у даному вироці вказано про наявність вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.07.2017, яким ОСОБА_1 засуджено за статтею 413 КК України до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Як зазначає відповідач, злочин, передбачений статтею 425 КК України, є тяжким злочином, а тому у Міністерства оборони України були законні підстави позбавляти позивача статусу учасника бойових дій відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.

Учасники справи, належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не прибули, проте подали до суду заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою суду від 27.11.2018 постановлено розглядати справу в порядку письмового провадження.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 з листопада 1996 року перебуває на військовій службі у Збройних силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 30.03.2015 №30 ОСОБА_1 призначено на посаду головного сержанта 2-ї розвідувальної роти вказаної військової частини, згодом відповідно до наказу від 24.07.2016 №207 командиром взводу спостереження та технічних засобів розвідки.

08 травня 2015 року позивачу надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серії НОМЕР_3 від 15.05.2015(а.с.9).

У жовтні 2018 року з відповіді на запит адвоката позивачу стало відомо, що 15 червня 2018 року Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби (далі Комісія) відповідно до протоколу №9 прийнято рішення про позбавлення старшого прапорщика ОСОБА_1 , майстра ремонтного відділення по ремонту бронетанкової техніки ремонтного взводу військової частини НОМЕР_1 (колишня військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) статусу учасника бойових дій (а.с.13-14).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Статтею 5 Закону №3551-ХІІ визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із пунктом 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ (в редакції на момент надання позивачу статусу учасника бойових дій) військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Абзац другий пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1952-VIII від 16.03.2017; в редакції Закону № 2268-VIII від 18.01.2018) викладений в наступній редакції: «Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» . Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.»

Таким чином, процедура надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та категорії таких осіб визначена Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент позбавлення позивача статусу учасника бойових дій) (далі- Порядок №413).

Відповідно до протокольного рішення Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 15.06.2018 (протокол №9) старшого прапорщика ОСОБА_1 позбавлено статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 8-1 Порядку №413.

Так, в протоколі зазначено, що старшого прапорщика ОСОБА_1 , майстра ремонтного відділення по ремонту бронетанкової техніки ремонтного взводу військової частини НОМЕР_1 засуджено за скоєння злочину, передбаченого частиною третьої статті 425 КК України відповідно до вироку Красноармійськового міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2017 справа №235/5502/17 (а.с.13).

Зокрема, відповідно до пункту 8-1 Порядку №413 Комісія або міжвідомча комісія позбавляє статусу учасника бойових дій у разі наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях (абзац другий пункту 8-1).

Рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій приймають ті комісії, які його надавали, або їх правонаступники.

Підставою для позбавлення комісією або міжвідомчою комісією статусу учасника бойових дій осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, є, зокрема копія обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що надійшов від органів прокуратури, органів або установ виконання покарань, а також від інших осіб, установ або органів у випадках, передбачених законом, на розгляд комісії або міжвідомчої комісії для прийняття відповідного рішення.

Комісія або міжвідомча комісія в місячний строк із дня надходження документів приймає рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій.

Рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

Комісія або міжвідомча комісія надсилає особі, стосовно якої прийнято рішення про позбавлення її статусу учасника бойових дій, або видає їй письмове повідомлення із зазначенням причин такого рішення і роз`ясненням порядку його оскарження. Посвідчення учасника бойових дій вилучається або визнається недійсним.

Комісія або міжвідомча комісія інформують у місячний строк із дня прийняття відповідного рішення Державну службу у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем перебування пільговика на обліку про позбавлення статусу учасника бойових дій, за формою, визначеною в додатку до Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. № 117 (Офіційний вісник України, 2003 р., № 5, ст. 177).

Судом встановлено, що підставою для прийняття рішення про позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій став вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2017 справа №235/5502/17.

Згідно з даним вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого статтею 425 частиною 3 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. В силу статті 86 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Частини перша-третя статті 425 Кримінального кодексу України «Недбале ставлення до військової служби» передбачають:

1. Недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, - карається штрафом від двохсот вісімдесяти п`яти до трьохсот двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або службовим обмеженням на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до трьох років. 2. Те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, - карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років. 3. Діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до семи років.

Примітка. 1. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

2. У статтях 425 та 426 цього Кодексу істотною шкодою, якщо вона полягає у заподіянні матеріальних збитків, вважається шкода, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками за тієї самої умови вважається шкода, яка в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Статтею 12 КК України регламентовано класифікацію злочинів.

Зокрема, залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі (частини четверта-п`ята статті 12 КК України).

Таким чином, злочин, у вчиненні якого ОСОБА_1 був визнанний винуватим, є тяжким злочином.

При цьому, суд зазначає, що статтями 23-25 Кримінального кодексу України (Загальна частина) передбачено поняття вини та її форми, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони злочину, яка визначає його психологічний зміст і є необхідною умовою кримінальної відповідальності. Так, зазначено, що виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість. Необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

У вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2017 у справі №235/5502/17 (провадження №1-кп/235/693/17) вказано, що «старший прапорщик ОСОБА_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за вищевказаною адресою, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своєї бездіяльності, хоча повинен був і міг це передбачити, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків, через недбале ставлення до них, не здійснив контроль за наявністю майна взводу вказаної військової частини та його зберіганням, не забезпечив збереження ввіреного йому для службового використання майна взводу…».

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Наведена правова норма вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку суду в кримінальному провадженні, ухвалі про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанові суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, щодо часу, місця та об`єктивного та суб`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Факт, встановлений вироком суду, щодо суб`єктивного характеру злочинного діяння, а саме те, що злочин, який кваліфікований за частиною третьою статті 425 КК України, вчинений ОСОБА_1 з злочинною недбалістю, має преюдиційне значення при вирішенні даного спору.

Відтак, злочин, вчинений позивачем, є тяжким злочином, вчиненим з необережності, а саме з злочинною недбалістю, що безпосередньо випливає з диспозиції норми статті 425 КК України та вказано у вироку від 22.12.2017.

При цьому, суд зазначає, що спірне рішення Комісії від 15.06.2018 про позбавлення позивача статусу учасника бойових дій прийнято відповідно до пункту 8-1 Порядку №413, відповідно до якого підставою позбавлення статусу учасника бойових дій є наявність обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Вказана норма містить вичерпні умови та обставини, за яких особа може бути позбавлена вказаного статусу, а саме наявність обвинувального вироку, який набрав законної сиди, за вчинення саме умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Судом встановлена наявність обвинувального вироку, який набрав законної сили, та вчинення ОСОБА_1 тяжкого злочину.

Однак, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 425 КК України, є необережна форма вини. Відтак, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані Красноармійським міськрайонним судом Донецької області як дії, вчинені з необережності, а саме з злочинною недбалістю, про що вказано у вироку.

Таким чином, злочин, у якому позивач був визнаний винуватим, не є умисним, відтак і застосування Комісією при прийнятті рішення про позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій пункту 8-1 Порядку №413 є необгрунтованим, тобто таке рішення прийняте без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Крім того, суд зазначає, що пункт 8-1 Порядку №413 передбачає обов`язок Комісії надіслати особі, стосовно якої прийнято рішення про позбавлення її статусу учасника бойових дій, або видати їй письмове повідомлення із зазначенням причин такого рішення і роз`ясненням порядку його оскарження. При цьому, посвідчення учасника бойових дій вилучається або визнається недійсним.

Однак, позивач вказав, що будь-якого повідомлення про прийняте рішення він не отримував. Відповідач же, в свою чергу, доказів протилежного суду не надав.

Посилання Міністерства оборони України у відзиві на позовну заяву на зазначення у вступній частині вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.12.2017 про наявність ще одного вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.07.2017, відповідно до якого ОСОБА_1 засуджено за статтею 413 Кримінального кодексу України, суд оцінює критично з огляду на наступне.

Спірне рішення Комісії від 15.06.2018, яким позивача позбавлено статусу учасника бойових дій, прийняте на підставі встановлення факту засудження ОСОБА_1 за скоєння злочину, передбаченого частиною третьою статті 425 КК України, відповідно до вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2017.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.07.2017 не зазначений в рішенні Комісії від 15.06.2018 як підстава позбавлення позивача статусу учасника бойових дій.

Крім того, суд зазначає, що у вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.12.2017 вказано, що вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.07.2017, яким ОСОБА_1 засуджений за частиною другою статті 413, статтями 75-76 Кримінального кодексу України до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, виконується самостійно.

При цьому суд вказує, що злочин, передбачений частиною другою статті 413 КК України втрата або зіпсування ввірених для службового користування зброї, бойових припасів, засобів пересування, предметів технічного постачання або іншого військового майна внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану є злочином середньої тяжкості, що також не може слугувати підставою для позбавлення особи статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 8-1 Порядку №413.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та не довів правомірність своїх дій, а тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

За наведених обставин, з огляду на відсутність у Комісії правових підстав для позбавлення позивача статусу бойових дій, рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби протокол (витяг) №9 від 15.06.2018 в частині позбавлення статусу учасника бойових дій старшого прапорщика ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 майстра ремонтного відділення Військової частини НОМЕР_1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Судові витрати не підлягають розподілу у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (вулиця Повітрофлотський проспект, 6, місто Київ 168, 03168; ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби, оформлене Протоколом (витяг) №9 від 15.06.2018, в частині позбавлення статусу учасника бойових дій старшого прапорщика ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 майстра ремонтного відділення Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.