Справа № 1640/2876/18
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. ПолтаваСправа № 1640/2876/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Кривошапки Н.А.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Яловець М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2018 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 19 липня 2018 року № ПЛ1369/154/АВ/ПТ/ТД-ФС.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що спірна постанова винесена відповідачем без достатніх на те правових підстав. Крім того, зазначив про порушення відповідачем порядку розгляду його справи, а також вказував на те, що заходи контролю Управлінням Держпраці у Полтавській області здійснені та оформленні з порушеннями чинного законодавства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

26 вересня 2018 року судом отримано відзив, у якому відповідач спростовує доводи позовної заяви та наполягає на обґрунтованості спірної постанови /а.с. 49-54/.

У відповіді на відзив позивач вказував на допущення відповідачем порядку здійснення заходів контролю в частині проведення таких заходів неуповноваженими на те суб'єктами, зазначав, що розгляд справи Управлінням Держпраці у Полтавській області здійснений без завчасного повідомлення про нього позивачу, а також наполягав на відсутності факту допущення працівників до роботи без оформлення трудових правовідносин /а.с. 88-91/.

17 жовтня 2018 року судом отримано заперечення відповідача на відзив. У вказаному документі представник відповідача пояснив правовий статус робочих груп з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення, зазначивши, що діяльність зазначених груп у формі здійснення спостереження не є заходом контролю; вказував на те, що відповідача протягнуто до відповідальності не за допуск до роботи працівників за відсутності оформлення трудових відносин, а за допуск до роботи без належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками. На спростування доводів ФОП ОСОБА_1 про неналежне та несвоєчасне її повідомлення про розгляд справи, відповідач пояснив, що про дату та час розгляду справи відповідача було повідомлено шляхом направлення телефонограми, а також запрошення на розгляд справи було запропоновано до вручення суб'єкту господарювання під час завершення інспекційного відвідування, проте позивач відмовилась від вручення

В судовому засіданні позивача та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позов та запереченнях Управління Держпраці у Полтавській області.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

ОСОБА_1 зареєстрована 20 травня 2010 року як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з ЄДР /а.с. 34-35/. Свою господарську діяльність позивач здійснює, зокрема, у кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2", розташованому за адресою: вул. Гоголя, 102-2 в м. Миргород, Полтавської області.

20 червня 2018 року робочою групою з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення, відповідно до розпорядження міського голови від 13 березня 2018 року № 36-в проведено спостереження за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 у кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2", розташованому за адресою: АДРЕСА_1

За результатами вказаного спостереження складено довідку спостереження від 20 червня 2018 року /а.с. 57/, за відомостями якої в ході спостереження виявлено факт здійснення господарської діяльності позивачем із залученням гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Згідно письмових та усних пояснень вказаних осіб, останні працюють без оформлення трудових відносин з роботодавцем.

За наслідками вивчення вищевказаної інформації Управлінням Держпраці у Полтавській області оформлено наказ від 23 червня 2018 року № 104-П "Про проведення заходів державного контролю", відповідно до якого наказано провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_8 щодо відповідності вимогам законодавства про працю у зв'язку з надходженням листа виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 1271/01-35 від 21 червня 2018 року /а.с. 56-57/.

На підставі наказу від 23 червня 2018 року № 104-П "Про проведення заходів державного контролю" та листа виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 1271/01-35 від 21 червня 2018 року відповідачем оформлено направлення від 23 червня 2018 року № 1068 на проведення заходу державного контролю-інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю у діяльності позивача в період з 26 червня 2018 року по 27 червня 2018 року.

Як зазначає відповідач, службове посвідчення інспектора та направлення на здійснення заходу державного контролю пред'являлось позивачу для ознайомлення, проте останній відмовився від поставлення відповідної відмітки, що підтверджується матеріалами здійсненої в ході проведення інспектування фотофіксації, наданої відповідачем /а.с. 68/.

На підставі вищевказаного направлення уповноваженою особою відповідача в період з 26 червня 2018 року по 27 червня 2018 року проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 результати якого відображені в акті інспекційного відвідування від 27 червня 2018 року № ПЛ/1369/154/АВ, який підписано позивачем без заперечень /а.с. 60-61/. Проведеним заходом державного контролю встановлено факт допущення ФОП ОСОБА_1 працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням. За вказаним фактом головним державним інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення від 27 червня 2018 року № ПЛ/1369/154/АВ/П/ПТ /а.с. 117-119/.

05 липня 2018 року начальником Управління Держпраці у Полтавській області прийняте рішення № ПЛ/1369/154/АВ/П/ПТ/ТД щодо розгляду справи про накладення штрафу і призначення його на 19 липня 2018 року в Управлінні Держпраці у Полтавській області за адресою м. Полтава, вул. Пушкіна, 119 /а.с. 62/.

Про прийняте 05 липня 2018 року рішення та дату розгляду справи позивача повідомлено шляхом направлення листа від 13 липня 2018 року № 02-12/3626 та телефонограми від 16 липня 2018 року /а.с. 63, 71/; крім того, запрошення на розгляд справи було запропоновано до вручення суб'єкту господарювання під час завершення інспекційного відвідування, проте позивач відмовилась від його вручення /а.с. 69-70/.

За наслідками розгляду справи, відповідачем винесено постанову про накладення штрафу від 19 липня 2018 року № ПЛ1369/154/АВ/ПТ/ТД-ФС в сумі 446760,00 грн., примірник якої позивачем отримано засобами поштового зв'язку /а.с. 66/.

Із зазначеною постановою позивач не погодився, вважає її незаконною, такою, що підлягає скасуванню, у зв'язку із чим звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, проаналізувавши підстави та законодавче обґрунтування позовних вимог та заперечень відповідача, вивчивши письмові докази, залучені учасниками до матеріалів адміністративної справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, статтею 4 Закону України "Про охорону праці" визначено, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386/2011, затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці (далі - Положення № 386/2011), відповідно до пункту 1 якого Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України (далі - Міністр).

Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує, зокрема, реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Одними із основних завдань Держпраці України є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю /пункт 3 Положення № 386/2011/.

За приписами підпункту 1 пункту 4 цього ж Положення Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства.

У відповідності до вимог пункту 6 Положення № 386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; складати у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

За змістом пункту 7 Положення № 386/2011 Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Крім того, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877).

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Суд вважає необхідним зазначити, що даний перелік не є вичерпним.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що встановлення законодавцем такої форми перевірки як інспекційне відвідування обумовлене необхідністю реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, що встановлено статтею 259 Кодексу законів про працю України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до положень пунктів 2-3 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Таким чином, відповідач, як територіальний орган Держпраці, наділений правом проводити позапланові заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності позивача з питань, віднесених до його компетенції, зокрема, у формі інспекційних відвідувань.

З метою відповідального та результативного виконання органами виконавчої влади положень Генеральної та Територіальної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин у напрямку створення умов для легалізації трудових відносин та збільшення економічної активності населення, сталого скорочення нелегальної (тіньової) зайнятості населення та на виконання рекомендацій, даних на розширеному засідання колегії облдержадміністрації від 24 січня 2017 року надано доручення щодо забезпечення здійснення повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення шляхом проведення перевірок та залученням робочих груп з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення.

Розпорядженням Голови ОДА від 08 лютого 2017 року Управлінню Держпраці у Полтавській області наказано продовжити системну роботу у складі обласної та місцевих груп з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення, забезпечити ефективний контроль за дотриманням суб'єктами господарювання діяльності законодавства про працю, зайнятість та податкового законодавства, співпрацю з органами місцевого самоврядування в питаннях легалізації заробітної плати, трудових відносин та зайнятості населення.

На виконання Розпорядження Голови ОДА ОСОБА_9 Виконавчим комітетом Миргородської міської ради проведено спостереження робочою групою по легалізації заробітної плати та зайнятості населення та надано довідку спостереження до Управління Держпраці у Полтавській області щодо вжиття заходів.

З метою виконання Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 265 КЗпП України, статті 41 КУпАП, постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість", розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 березня 2010 року № 359-р та розпорядження міського голови від 30 червня 2015 року № 79-р "Про затвердження робочої групи по легалізації заробітної плати та зайнятості населення міста" проведено спостереження місця здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 та складено Довідку спостереження від 20 червня 2018 року.

Слід зауважити, що доводи позивача про те, що проведення спостереження не є формою державного контролю за дотриманням вимог трудового законодавства відповідачем не заперечуються.

Разом із тим, результати такого спостереження, оформлені відповідною довідкою, є належною підставою для здійснення уповноваженим органом заходів контролю за додержанням законодавства про працю.

Крім того, слід зазначити, що імперативні норми щодо вичерпного переліку контрольних заходів, які може здійснювати суб'єкт владних повноважень, - відсутні, а відтак, інспектори у своїй діяльності можуть використовувати інші (не заборонені законодавством) форми контролю додержання суб'єктами господарювання вимог трудового законодавства, зокрема у формі інспекційного відвідування, що унормовано приписами 259 КЗпП України та нормами Порядку № 295.

Пунктом 3 Порядку № 295 встановлено, що контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред'явили документи, передбачені цим абзацом. Під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Таким чином, інспектори з праці, які є посадовими особами Держпраці та її територіальних органів, наділені контрольними повноваженнями на проведення інспекційних відвідувань, що підтверджується наявними службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

У відповідності до вимог частин 1-4 статті 7 Закону № 877, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою. У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім'я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Таким чином, наявність належним чином оформлених наказу, направлення та посвідчення на проведення перевірки є достатньою правовою підставою для здійснення інспекторами відповідного заходу державного нагляду (контролю) відповідно до вимог Закону № 877.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищезазначених норм права та листа виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 1271/01-35 від 21 червня 2018 року про виявлення в ході спостереження робочою групою з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення, факту здійснення господарської діяльності позивачем із залученням працівників без оформлення трудових відносин, відповідачем оформлено наказ від 03 червня 2018 року № 104-П про проведення заходів державного контролю /а.с.58/.

23 червня 2018 року сформовано направлення № 1068 на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 /а.с. 55/.

З наявних у матеріалах справи фотоматеріалів вбачається, що позивач відмовилась від ознайомлення з наказом, направленням та службовим посвідченням інспектора /а.с. 68/.

Як вже зазначалось, під час проведення групою по легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення заходу спостереження ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5, надали письмові пояснення зі змісту яких встановлено, що зазначені особи перебувають в трудових відносинах з позивачем без оформлення трудових відносин. ОСОБА_7 надала усні пояснення, в яких зазначила, що знаходиться другий день на стажуванні у ФОП ОСОБА_1 від письмових пояснень відмовилася.

Посилання позивача на той факт, що під час проведення заходу спостереження група з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення чинила тиск на працівників, суд не бере до уваги, оскільки жодних заяв про даний факт, а також жодного заперечення щодо групи по легалізації заробітної плати стосовно погроз позивачем суду не надано.

В ході проведення інспекційного відвідування відповідачем підтверджено виявлені в ході проведення спостереження факти та встановлено відсутність документів, які б підтверджували оформлення позивачем трудових відносин із найманими працівниками:

ОСОБА_4, яка періодично працювала у ФОП ОСОБА_1 продавцем з березня 2018 року;

ОСОБА_5, яка працювала у ФОП ОСОБА_1 посудомийницею з 30 квітня 2018 року;

ОСОБА_6, яка працювала у ФОП ОСОБА_1 кухарем з 05 квітня 2018 року;

ОСОБА_7, яка (згідно пояснень) проходила стажування у ФОП ОСОБА_1,

що відображено в акті від 27 червня 2018 року № ПЛ1369/154/АВ, підписаному позивачем без заперечень.

Посилання позивача на наявність оформлених трудових договорів з ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5 /ас.с. 12-14/ та наказів про прийняття вказаних осіб на роботу /а.с. 15-17/, як на належне оформлення трудових відносин з указаними особами відхиляються судом з огляду на наступне.

За змістом статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до вимог статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилом, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Суд зважає на те, що Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

В судовому засіданні ні позивач, ні представник позивача не заперечували той факт, що вищевказані трудові договори не зареєстровані в органах ДФС України. Факт несплати податків та зборів ОСОБА_1 не заперечувався.

Зазначаючи про те, що з гр. ОСОБА_7 трудовий договір не укладався позивач пояснила, що вказана особа не перебуває з нею у трудових відносинах, оскільки проходить стажування.

Відхиляючи вказані доводи, суд виходить з того, що чинне законодавство, зокрема Закон України "Про зайнятість населення", передбачає можливість застосування стажування лише щодо студентів або осіб, які мають статус безробітних.

Так, статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час. Метою стажування є набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов'язків, удосконалення професійних знань, умінь та навичок, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетенцій. Порядок укладення договору про стажування та типову форму договору затверджує Кабінет Міністрів України. Строк стажування за договором не може перевищувати шести місяців. Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки.

Іншим випадком, коли чинним законодавством передбачається можливість стажування особи, є випадок професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних. Відповідно до пункту 1.5 Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Мінсоцполітики України, МОН України від 31 травня 2013 року № 318/655, стажування - це підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обов'язків за професією або на посаді, на яку претендує безробітний у роботодавця. Розділами V та VІ зазначеного Порядку передбачено, що громадяни, які мають офіційний статус безробітного, можуть проходити стажування - професійне навчання працівників на виробництві, чи іншому підприємстві, організації незалежно від форми власності. Стажування безробітних здійснюється на замовлення роботодавців за індивідуальною програмою, що затверджується роботодавцем і погоджується центром зайнятості. Строк підвищення кваліфікації безробітних шляхом стажування на курсах цільового призначення установлюється з урахуванням мети і складності навчання від 20 до 500 годин. Для цього укладається тристороння угода між центром зайнятості населення, підприємством і - безробітним. Після завершення стажування безробітних у роботодавця - замовника кадрів безробітні отримують довідку. По закінченні стажування роботодавець - замовник кадрів, який має право брати участь у визначенні змісту стажування безробітних і зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дня завершення навчання працевлаштувати безробітних.

Всупереч викладеного, жодних доказів (договір про стажування учнів/безробітних, направлення на стажування, наказ про прийняття на стажування, проведення інструктажу, медичних документів, тощо) на підтвердження факту проходження вищевказаною особою стажування позивачем не надано.

За правилами статті 26 Кодексу законів про працю України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Таким чином, суд розцінює трудову діяльність гр. ОСОБА_7 в закладі громадського харчування позивача як таку, що здійснюється на підставі трудового договору з випробуванням без оформлення трудових відносин; а твердження позивача про проходження стажування вищевказаною особою - недостовірними та такими, що мають на меті уникнення відповідальності роботодавця за порушення законодавства у сфері трудових правовідносин.

У відповідності до пунктів 19-21 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Суд звертає увагу на те, що акт інспекційного відвідування окрім особистого підпису позивача не містить жодних зауважень, застережень або заперечень.

Відтак, позивач, за наявності можливості висловлення своїх зауважень чи заперечень щодо порядку проведення перевірки таким правом не скористався.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається факт допуску суб'єктом господарювання до інспекційного відвідування фахівців контролюючого органа, проведення вказаної перевірки з відома та у присутності позивача.

В ході розгляду справи судом порушень процедури проведення заходу державного нагляду у формі інспекційного відвідування з питань дотримання вимог законодавства про працю суб'єктом владних повноважень не встановлено.

Щодо порушення процедури прийняття постанови про накладення штрафу від 19 липня 2018 року № ПЛ1369/154/АВ/ПТ/ТД-ФС.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На виконання даної норми Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2013 року № 509 затвердив Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі за текстом - Порядок № 509).

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу. Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд .

Згідно пунктів 6-8 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем згідно із пункту 6 Порядку № 509 прийняте рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 05 липня 2018 року № ПЛ1369/154/АВ/П/ПТ/ТД /а.с. 62/.

Про прийняте 05 липня 2018 року рішення та дату розгляду справи позивача повідомлено шляхом направлення листа від 13 липня 2018 року № 02-12/3626 та телефонограми та /а.с. 63, 70/; крім того, запрошення на розгляд справи було запропоновано до вручення суб'єкту господарювання під час завершення інспекційного відвідування, проте позивач відмовилась від його вручення /а.с. 69-70/.

За викладених обставин суд відхиляє доводи позивача про те, що лист із запрошенням на розгляд справи ФОП ОСОБА_1 отримано 16 липня 2018 року тобто, без дотримання вимог завчасності у розумінні пункту 6 Порядку № 509.

Згідно вимог пунктів 27-28 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Судом встановлено, що на підставі довідки групи з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення від 20 липня 2018 року, висновків акта інспекційного відвідування від 27 червня 2018 року № ПЛ1369/154/АВ, письмових пояснень осіб, які перебувають в трудових відносинах з позивачем, відповідачем сформовано висновок про допущення до роботи ФОП ОСОБА_1 найманих працівників без належного оформлення трудових відносин.

За результатом розгляду справи про накладення штрафу Управлінням Держпраці у Полтавській області прийнято постанову від 19 липня 2018 року № ПЛ1369/154/АВ/ПТ/ТД-ФС, якою за допущення порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України щодо допуску працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого розпорядженням власника або уповноваженого ним органу до позивача застосовано штрафні санкції.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи порушення позивачем вимог статті 24 Кодексу законів про працю України.

Що стосується посилань позивача на правову оцінку Миргородського міськрайонного суду, яка викладена в постанові суду від 17 липня 2018 року по справі № 541/1416/18, якою встановлено відсутність вчинення правопорушення щодо допущення працівників до роботи без укладення трудових договорів, суд зазначає наступне.

Постанова Миргородського міськрайонного суду була винесена за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення. Проте, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ПЛ1369/154/АВ/ПТ/ТД-ФС від 19 липня 2018 року винесена не в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, а на підставі норм Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Частиною 3 даної статті зазначено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Податковий кодекс України містить визначення штрафної санкції (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п. 14.1.265 п.14.1 ст.14).

Окрім фінансових санкцій, посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, можуть бути притягнуті за це ж порушення законодавства ще й до адміністративної відповідальності на підставі частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як свідчать матеріали справи, протокол про адміністративне правопорушення № ПЛ1369/154/АВ/П/ПТ від 27 червня 2018 року винесений Управлінням в порядку, виначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення та застосовано санкції, передбачені зазначеним Кодексом.

Проте, оскаржуваною постановою відповідача ФОП ОСОБА_1 притягнуто до фінансової відповідальності на підставі норм Кодексу законів про працю України.

Тобто, в даному випадку до позивача застосовано два різні види юридичної відповідальності, що не суперечить Конституції України.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, зміст письмових документів, долучених сторонами до письмових заяв по суті позову, суд встановив, що відповідачем доведено законність та обґрунтованість спірної постанови про накладення штрафу від 19 липня 2018 року № ПЛ1369/154/АВ/ПТ/ТД-ФС, натомість позивачем правомірність даної постанови належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами не спростовано.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 37600, паспорт: серія НОМЕР_1, виданий Миргородським МВ ГУ МВС України в Полтаській області 20 листопада 2008 року) до Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про скасування постанови про накладення штрафу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04 грудня 2018 року.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова