Справа № 813/2882/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/249/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Мостиської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою Мостиської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року (суддя першої інстанції Гулик А.Г., м. Львів, повний текст виготовлено 13 серпня 2018 року),

В С Т А Н О В И В :

05 липня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності щодо невжиття заходів у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2,0000 га кожна та передачі їх у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області (за межами населеного пункту); зобов'язання , затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею по 2,0000 га кожна та передати їх у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області (за межами населеного пункту).

Ухвалою від 24.07.2018 Львівський окружний адміністративний суд залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Мостиську міську раду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2,000 га кожному та передачі їх у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області (за межами населеного пункту), викладені у відповідях «Про розгляд клопотання» від 29.05.2018 Л3155/0-2008/0/37-18, від 29.05.2018 С-3158/0-2010/0/37-18, від 29.05.2018 З-3162/0-2007/0/37-18, від 29.05.2018 Ю-3154/0-2006/0/37-18, від 29.05.2018 Л-3156/0-2009/0/37-18, від 29.05.2018 Р-3153/0-2004/0/37-18, від 29.05.2018 Л-3159/0-2005/0/37-18, від 29.05.2018 А-3165/0-2011/0/37-18, від 29.05.2018 А-3152/0-2013/0/37-18, від 29.05.2018 К-3157/0-2012/0/37-18, від 24.05.2018 Д-3120/0-1966/0/37-18, від 24.05.2018 Д-3117/0-1967/0/37-18, від 24.05.2018 М-3127/0-1968/0/37-18, від 24.05.2018 М-3125/0-1964/0/37-18, від 24.05.2018 М-3123/0-1961/0/37-18, від 24.05.2018 Д-3114/0-1965/0/37-18, від 24.05.2018 М-3150/0-1962/0/37-18, від 23.05.2018 Я-3121/0-1934/0/37-18. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області (за межами населеного пункту). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивачів судовий збір в сумі 1409 грн 60 коп. кожному.

Із таким судовим рішенням не погодилася третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Мостиська міська рада та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та відмовити в позові. Апелянт, зокрема, зауважив, що Держземагенством України прийнято наказ №328 від 15 жовтня 2014 року «Про введення в дію рішень колегії Держземагенства України від 14 жовтня 2014 року», рішення колегії Держземагенства України №2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих ради питань щодо розпорядження землями сільськогосплдарського призначення державної власності», яким запроваджено з 15 жовтня 2014 року обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Отримання погодження органу місцевого самоврядування є обов'язковим. Отже, у разі заперечень органу місцевого самоврядування органи Держгеокадастру повинні відмовляти заявникові у задоволенні клопотання. 5 травня 2017 року Головним управлінням Держгеокдастру у Львівській області було скеровано до Мостиської міської ради лист №5827/0-3644/6-17 про висловлення позиції щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою для вищевказаних громадян. 30 травня 2017 року Мостиська міська рада відповіла, що міська рада не надає згоди на розробку проектів землеустрою, оскільки відповідно до розробленого Генерального плану міста Мостиська вказана територія передбачена як землі промисловості. Цей Генеральний план був погоджений громадськими слуханнями та отримав позитивний експертний звіт кваліфікованого експерта. Висновок суду першої інстанції про відсутність у голови таких повноважень з огляду на відсутність рішення сесії є передчасним, оскільки дійсна воля громади могла бути перевірена в судовому засіданні. Розпорядженням Мостиської РДА №468 від 30 травня 2017 року було надано дозвіл на розроблення детального плану території для будівництва та обслуговування прирейкового універсального логістичного парку поблизу м. Мостиська. На підставі цього документу протоколом Архітектурно-містобудівної ради Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації детальний план території рекомендовано до затвердження. Представник апелянта зауважив, що земельні ділянки, на які претендують позивачі, накладаються на земельну ділянку, по якій розробляється детальний план території для будівництва логістичного парку. Тому підстав для надання цих земельних ділянок позивачам немає. Також суд безпідставно ототожнив різні інститути, а саме надання дозволу на розробку проекту землеустрою та погодження (затвердження) проекту землеустрою. Також суд безпідставно у рішенні вказав, що підставою для відмови у затвердженні проектів землеустрою було начебто відсутність погодження меж земельних ділянок. Такий висновок не відповідає матеріалам справи. Крім того, справу було заслухано без участі представника третьої особи - Мостиської міської ради, який перебував у відпустці. Апелянт також зауважив про маніпулювання з боку позивачів автоматичним розподілом справ між суддями, що необхідно визнати зловживанням процесуальними правами. Вважає, що оскаржуване судове рішення слід скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник третьої особи адвокат ОСОБА_20 підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Ільків Ю.М. також підтримав позицію третьої особи без самостійних вимог Мостиської міської ради і просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, що в ній зазначені.

Представник позивачів ОСОБА_22 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, пояснив, що вважає судове рішення законним і обгрунтованим, спрямованим на відновлення порушених прав громадян.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» №13-5022/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5021/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5005/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5006/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5007/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5008/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5009/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5010/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5011/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5012/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5013/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5014/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5015/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5016/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5017/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5018/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5019/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5020/16-17-СГ від 02.08.2017 громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області (за межами населеного пункту), з орієнтовними розмірами земельних ділянок по 2,0000 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Такі проекти землеустрою для позивачів були розроблені приватним підприємством «Центр ринкових досліджень».

У подальшому, відділом у Мостиському районі ГУ ДГК у Львівській області вказані земельні ділянки зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно їм відповідні кадастрові номери, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки: № НВ-018 від 12.04.2018 , № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 20.04.2018, № НВ-018 від 20.04.2018 , № НВ-018 від 20.04.2018 , № НВ-018 від 07.05.2018, № НВ-018 від 11.05.2018, № НВ-018 від 11.05.2018, № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 12.04.2018, № НВ-018 від 12.04.2018.

16 квітня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 звернулися до відповідача із заявами про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Проте ГУ Держгеокадастру у Львівській області згідно з відповідями від 02.05.2018 відмовило у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок, оскільки відсутні погодження зонішніх меж суміжними землевласниками зазначеними в описах меж графічних матеріалів проекту землеустрою.

За наявності у проектах землеустрою актів узгодження меж земельних ділянок та позитивних висновків експертів державної експертизи 10 травня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 повторно звернулися до відповідача із клопотаннями про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Мостиської міської ради, Мостиського району, Львівської області (за межами населеного пункту), із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Проте, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області згідно з відповідями «Про розгляд клопотання» від 29.05.2018 № Я-3121/0-1934/0/37-18 від 23.05.2018, № М-3150/0-1962/0/37-18 від 24.05.2018, № Д-3114/0-1965/0/37-18 від 24.05.2018, № М-3123/0-1961/0/37-18 від 24.05.2018, № М-3125/0-1964/0/37-18 від 24.05.2018, № М-3127/0-1968/0/37-18 від 24.05.2018, № Д-3117/0-1967/0/37-18 від 24.05.2018, № Д-3120/0-1966/0/37-18 від 24.05.2018, № К-3157/0-2012/0/37-18 від 29.05.2018, № А-3152/0-2013/0/37-18 від 29.05.2018, № А-3165/0-2011/0/37-18 від 29.05.2018, № Л-3155/0-2008/0/37-18 від 29.05.2018, № Л-3159/0-2005/0/37-18 від 29.05.2018, № Р-3153/0-2004/0/37-18 від 29.05.2018, № Л-3156/0-2009/0/37-18 від 29.05.2018, № Ю-3154/0-2006/0/37-18 від 29.05.2018, № З-3162/0-2007/0/37-18 від 29.05.2018, № С-3158/0-2010/0/37-18 відмовило позивачам у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок, посилаючись на те, що для прийняття відповідного рішення, є необхідність отримання погодження Мостиської міської об'єднаної територіальної громади шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно з ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Ці фактичні обставини сторонами не оспорюються.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про незаконність дій відповідача з таких підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною другою статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя статті 116 Земельного кодексу України).

Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України).

Згідно положень частин дев'ятої-одинадцятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а у разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно частини тринадцятої статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є завершальною стадією процедури відведення земельної ділянки.

При цьому, стаття 123 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, зокрема, його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто, поданий проект за змістом, формою має відповідати вимогам законів та інших нормативно-правових актів.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачі отримали дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі їх у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» №13-5022/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5021/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5005/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5006/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5007/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5008/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5009/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5010/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5011/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5012/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5013/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5014/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5015/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5016/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5017/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5018/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5019/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5020/16-17-СГ від 02.08.2017.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

Матеріалами справи підтверджено, що до повноти структурних елементів проектів землеустрою, поданих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 для затвердження ГУ Держгеокадастру у Львівській області за наслідками повторного розгляду і зауважень не має.

При цьому, мотиви відмови, висловлені листах 29.05.2018 № Я-3121/0-1934/0/37-18 від 23.05.2018, № М-3150/0-1962/0/37-18 від 24.05.2018, № Д-3114/0-1965/0/37-18 від 24.05.2018, № М-3123/0-1961/0/37-18 від 24.05.2018, № М-3125/0-1964/0/37-18 від 24.05.2018, № М-3127/0-1968/0/37-18 від 24.05.2018, № Д-3117/0-1967/0/37-18 від 24.05.2018, № Д-3120/0-1966/0/37-18 від 24.05.2018, № К-3157/0-2012/0/37-18 від 29.05.2018, № А-3152/0-2013/0/37-18 від 29.05.2018, № А-3165/0-2011/0/37-18 від 29.05.2018, № Л-3155/0-2008/0/37-18 від 29.05.2018, № Л-3159/0-2005/0/37-18 від 29.05.2018, № Р-3153/0-2004/0/37-18 від 29.05.2018, № Л-3156/0-2009/0/37-18 від 29.05.2018, № Ю-3154/0-2006/0/37-18 від 29.05.2018, № З-3162/0-2007/0/37-18 від 29.05.2018, № С-3158/0-2010/0/37-18, стосуються відсутності згоди Мостиської міської ради на передачу зазначених земельних ділянок.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), шо узгоджується з принципом правої визначеності.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі розробили проекти землеустрою на підставі відповідних наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» №13-5022/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5021/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5005/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5006/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5007/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5008/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5009/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5010/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5011/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5012/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5013/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5014/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5015/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5016/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5017/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5018/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5019/16-17-СГ від 02.08.2017, № 13-5020/16-17-СГ від 02.08.2017.

При цьому затвердження проектів землеустрою є одним з етапів процесу набуття земельних ділянок у власність, що був розпочатий за наявності відповідних рішень цього ж органу.

Отже відмова у затвердженні проектів обгрунтована відсутністю згоди місцевої ради на передачу земельних ділянок суперечить вимогам ст. ст. 118, 123 Земельного кодексу України.

Слід також зазначити, що позивачі двічі зверталися до відповідача із заявами про затвердження проектів землеустрою.

При цьому при першому поданні таких проектів відповідач не вимагав згоди Мостиської міської ради, зауваження стосувалися виключно погодження меж.

При повторному поданні на затвердження проектів землеустрою відповідач вже зазначив іншу причину для відмови - відсутність згоди органу місцевого самоврядування, однак не взяв до уваги той факт, що ним вже було надано дозволи на розробку проектів землеустрою.

А тому, такі дії відповідача не можна визнати послідовними і такими, що узгоджуються з принципом правової визначеності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій відповідача.

Слід зазначити, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», затверджена Стратегія удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, відповідно до якої Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні, крім іншого враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.

Цим документом встановлено, що у разі надання дозволів на розроблення документації із землеустрою територіальними органами Держгеокадастру до набрання нею чинності затвердження такої документації та передача земельних ділянок у власність здійснюється без урахування вимог абзаців другого та сьомого цього розділу.

Оскільки постанова Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 набрала чинності лише 16.09.2017, а накази відповідача про надання позивачам дозволів на розроблення проектів землеустрою видано 02.08.2017, відсутній обов'язок щодо погодження проектів землеустрою із відповідною міською радою під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадянам.

Щодо посилань на положення розпорядження Кабінету Міністрів України № 60-р від 31.01.2018 «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад», як на підставу для відмови у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок через відсутність погодження з боку Мостиської міської об'єднаної територіальної громади, суд першої інстанції правильно врахував, що законодавцем не внесено змін до статтей 118, 186, 186-1 ЗК України з врахуванням змісту розпорядження Кабінету Міністрів України № 60-р від 31.01.2018, якими врегульовано механізм безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а також порядок погодження і затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому підстав для незастосування норм чинного Земельного кодексу України при вирішенні питання щодо затвердження проектів землеустрою немає.

Посилання апелянта на наявність обов'язку, обумовленого нормами рішення колегії від 14.10.2014, введеного в дію наказом Держземагенства України № 328 від 15.10.2014, направляти органам місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення їх позиції стосовно надання земельних ділянок у власність громадян є безпідставними, адже відсутність такої згоди не може бути підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою відповідно до ст. ст. 118 та 123 Земельного кодексу України.

Доводи апелянта про наявність нескасованого розпорядження Мостиської районної державної адміністрації від 30 травня 2017 року № 468 про надання дозволу на розрооблення детального плану території для будівництва та обслуговування прирейкового універсального логістичного парку поблизу міста Мостиська суд відхиляє, адже жодних доказів реалізації такого рішення суб'єкта владних повноважень суду не надано і наявність такого не може бути підставою для відмови у затвердженні проектів землеустрою, що були виготовлені громадянами з метою отримання у власність земельних ділянок в межах реалізації їх конституційних прав на підставі рішень відповідного державного органу.

Також апеляційний суд зазначає наступне.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі наданні відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно формлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Разом з тим, в даному випадку позивачі звернулися до відповідача не із зверненнями, а із відповідними заявами у відповідності до норм Земельного кодексу України, за наслідками розгляду яких суб'єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 відповіді у формі листів.

Колегія суддів зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його затвердженні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, апеляційний суд вважає, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання вказаних відмов протиправними.

Така правова позиція щодо застосування норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 820/4852/17.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб'єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду про те, що викладені у оспорюваному рішенні відповідача мотиви не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов'язання повторно розглянути питання щодо затвердження поданих позивачами проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із прийняттям відповідних владних рішень та з урахуванням висновків суду, що викладені в рішенні.

Доводи апелянта про порушення його права взяти участь у судовому засіданні через невідкладенння слухання справи суд відхиляє, адже Мостиська міська рада була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи 8 серпня 2018 року, однак 3 серпня 2018 року представником третьої особи ОСОБА_20 було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його перебуванням у відпустці. Разом з тим, як вбачається з довіреності, виданої Мостиською міською радою, представництво цього органу в суді було двом особам: ОСОБА_24 та ОСОБА_25 Подаючи клопотання про відкладення слухання 8 серпня 2018 року, Мостиська міська рада не повідомили про немодливість участі у розгляді справи уповноваженої ОСОБА_25 Слід також зазначити, що 2 серпня 2018 року представник третьої особи також у судове засідання у даній справі не з'явився, що призвело до відкладення її слухання. Отже, враховуючи, що Мостиську міську раду було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду справи, даний суб'єкт мав можливість забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, враховуючи попереднє відкладення розгляду справи та необхідність дотримання строків розгляду справи, доводи апелянта про порушення норм процесуального права внаслідок невідкладення розгляду за його клопотанням, є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які є наслідком скасування судового рішення, не встановлено.

Доводи апелянта щодо зловживання позивачами своїми правами через порушення правил автоматичного розподілу справ та необхідність залишення позовної заяви без розгляду суд апеляційної інстанції відхиляє, так як повноваження апеляційного суду щодо скасування судового рішенн та залишення позовної заяви без розгляду визначені ст. 319 КАС України.

Так, згідно частини 1 цієї статті встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Статею 240 КАС України встановлено вичерпний перелік підстав для залишення позовної заяви без розгляду і така підстава як зловживання процесуальними правами (ч. 3 ст. 45 КАС України) до цього переліку не входить.

Отже, у апеляційного суду відсутні такі повноваження як залишення позовної заяви без розгляду з підстав зловживання позивачами своїми правами при поданні адміністративного позову.

Таким чином, законних підстав для задоволення клопотання апелянта щодо залишення без розгляду позовної заяви немає.

На підставі вищевкладеного, апеляційний суд дійшов висновку про законність й обгрунтованість рішення Львівського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2018 року в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у затвердженні проектів землеустрою. Разом з тим, суд безпідставно дійшов висновку про необхідність обрання такого захисту прав позивачів як зобов'язання відповідача затвердити зазначені проекти, оскільки відповідних рішень відповідачем прийнято не було, а викладена у листах відмова не може вважатися рішенням суб'єкта владних повноважень.

Тому, рішення в суду в цій частині необхідно скасувати та прийняти нове - про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяви й прийняти відповідні рішення щодо затвердження проектів землеустрою про відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині постанови.

В іншій частині рішення суду є законним і його необхідно залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Мостиської міської ради задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та прийняти відповідні рішення щодо затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині судового рішення.

У задоволенні клопотання Мостиської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

Р.Й. Коваль

Повний текст складено 30 листопада 2018 року.