Справа № 465/2770/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року № 857/3019/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 3 жовтня 2018 року у справі №465/2770/18 (суддя Ванівський Ю.М., м.Львів) за її позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП, Департамент відповідно) про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АА №255529 від 04.05.2018 (далі - Постанова).

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 3 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи вказує, що посадова особа УПП (інспектор Войціцький В.І.) не з'ясував чи знаходиться її автомобіль на місці призначеному для безоплатного паркування транспортних засобів, що належать водіям з інвалідністю, оскільки дорожня розмітка була стерта і не давала можливість достовірно стверджувати про зону для паркування; зі знаку який визначав місце для паркування осіб з інвалідністю неможливо чітко встановити зону, його дії.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до досліджених під час судового розгляду справи доказів в інспектора УПП були достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього відповідного стягнення.

Такі висновки суду першої інстанції по суті спору відповідають встановленим обставинам справи, однак рішення суду не може бути залишено без змін, з огляду на таке.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що об 11/15 год 04.05.2018 на проспекті Шевченка, 11 у м.Львові ОСОБА_1 здійснила стоянку транспортним засобом «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_1, на місці призначеному для безоплатного паркування транспортних засобів, які позначені дорожнім знаком 5.39 «Зона стоянки» з табличкою «Платні послуги», якими керують водії з інвалідністю позначений дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з табличкою 7.17 «Інваліди» та дорожньою розміткою 1.30., чим порушила вимоги підпункту «ґ» пункту 8.4, підпункту 8.5.1 пункту 8.5 розділу 8 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі ПДР).

На підставі наведеного, інспектором УПП винесено Постанову, згідно якої позивача було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн (а.с.29).

За змістом підпункту «ґ» пункту 8.4 розділу 8 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) дорожні знаки поділяються на такі групи, інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Пунктом 8.5 ПДР встановлено, що дорожня розмітка (додаток 2) поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил (підпункт 8.5.1 пункту 8.5 ПДР).

У пункті 1 розділу 34 ПДР вказано, що лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Синій колір має лінія 1.1, якщо нею позначаються майданчики для паркування, відведені на проїзній частині. Жовтий колір мають лінії 1.4, 1.10.1, 1.10.2, 1.17, а також лінія 1.2, якщо нею позначаються межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. Червоно-білий колір мають лінії 1.14.3-1.14.5, 1.15. Оранжевий колір мають лінії тимчасової розмітки.

Горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей; 1.30 - позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Згідно з положеннями розділу 33 ПДР табличка 7.17 «Інваліди». Означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог цих Правил.

5.38 - це інформаційно-вказівний знак «Місце для стоянки». Застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

За змістом частини шостої статті 152-1 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) паркування транспортного засобу на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, водієм, який не має документів про наявність у нього чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності), - тягне за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На спростування доводів позивача та підтвердження того, що остання дійсно допустила порушення вимог підпункту «ґ» пункту 8.4, підпункту 8.5.1 пункту 8.5 розділу 8 ПДР, відповідачем ще до розгляду по суті справи судом першої інстанції долучено фотознімки з місця події 04.05.2018 (а.с.13, 30-31).

На них, зокрема видно, що автомобіль ОСОБА_1 стоїть на тротуарі перед знаком 5.38 із табличкою 7.17.

Водночас, із фотознімків, що долучені апелянтом, вбачається те, що на місці де стояв автомобіль останньої є дорожня розмітка 1.30, хоча і затерта, що позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» (а.с.54).

При цьому, стан такої розмітки давав можливість однозначно встановити, що відповідне місце призначено для стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника стосовно того, що на даний час місце, де 04.05.2018 був припаркований її транспортний засіб не є місцем для паркування транспортних засобів для осіб з інвалідністю, оскільки станом на час винесення оскаржуваної Постанови, вказане місце позначало місця стоянки транспортних засобів осіб з інвалідністю, що безспірно було встановлено судом апеляційної інстанції.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною шостою статті 152-1 КУпАП.

Проте, зважаючи на встановлені та підтверджені під час апеляційного розгляду справи обставини стосовно неналежного стану дорожньої розмітки, що в результатаі стало причиною допущення позивачем вчиненного правопорушення, наявність в скаржника неповнолітньої дочки, яку вона утримує самостійно, апеляційний суд, в межах повноважень передбачених пунктом 4 частини третьої статті 286 КАС, вважає за можливе змінити розмір стягнення за оскаржуваною постановою зі ста на шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, зважаючи на вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішень, суд першої інстанції неповно дослідив обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 3 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Змінити захід стягнення у постанові по справі про адміністративне правопорушення серії АА №255529 від 4 травня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення:

зі штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень

на штраф в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула