Справа № 806/1211/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1211/18

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

27 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Шлапак Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хорошівського об'єднання управління Пенсійного фонду в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хорошівського об'єднання управління Пенсійного фонду в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, стягнення моральної шкоди 350000,00 грн.,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2018 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Хорошівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, стягнення моральної шкоди 350000,00 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач вказала, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, з 19 лютого 2002 року позивачу призначено пенсію по інвалідності, яка настала в період роботи на державній службі, як інваліду 2 групи.

29 листопада 2006 року за заявою позивачу здійснено переведення з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за віком згідно з статтею 37 Закону України "Про державну службу". При здійсненні переведення враховано наявність стажу державної служби 14 років 11 місяців та 17 днів.

01 березня 2016 року пенсійна справа позивача переглянута та приведена у відповідність до норм чинного законодавства. Перерахунок проведено відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до розпорядження управління Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області № 130039 від 16 березня 2016 року, позивачу припинено виплату пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

01 грудня 2017 року позивач звернулась до Хорошівського об'єднання управління Пенсійного фонду в Житомирській області із заявою про відновлення виплати пенсії з 01 березня 2016 року відповідно до Закону України "Про державну службу".

Листом Хорошівського об'єднання управління Пенсійного фонду в Житомирській області № 3462/02 від 14 грудня 2017 року позивачу відмовлено у відновленні визнати пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки на момент досягнення пенсійного віку позивач не працювала на посадах державних службовців.

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у відновленні виплати пенсії за нормами Закону України "Про державну службу" є неправомірними. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінила в розмірі 350 000 гривень, суд дійшов висновку, що розмір матеріальної шкоди визначається виходячи із розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та 25 календарних місяців, протягом яких позивачу безпідставно не виплачувалася пенсія у відповідному розмірі. Таким чином, стягненню підлягає заподіяна моральна шкода в сумі 44050 грн. 00 коп.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII визначено, що Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Колегією суддів встановлено, що стаж державної служби позивача становить 14 років 11 місяців та 7 днів.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працювала до 18 лютого 2002 року, а пенсійного віку досягла лише у 2006 році.

Таким чином, на момент досягнення пенсійного віку позивач не працювала на посадах державного службовця та не мала необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців .

Враховуючи всі обставини та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що 01 березня 2016 року відповідачем правомірно приведено розмір пенсії відповідно норм Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Позивач у позовній заяві зазначає, що протиправними діями відповідача завдана моральна шкода, яка обумовлюється моральними стражданнями внаслідок порушення законного права.

Отже, вимога позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, не підлягає, оскільки матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження обставин заподіяння їй моральних чи фізичних страждань.

Також колегія суддів звертає увагу, що судом не встановлено протиправності в діях Хорошівського об'єднання управління Пенсійного фонду в Житомирській області щодо відмови у поновленні нарахування та виплати позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", тому підстави для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Хорошівського об'єднання управління Пенсійного фонду в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 листопада 2018 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.