Справа № 303/570/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року №№857/533/18, 857/534/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 травня 2018 року та рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2018 року у справі №303/570/17 (суддя Довжанин В.М., м.Мукачево, повний текст складено 1 червня 2018 року) за його позовом до Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання його до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

31.01.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (далі - Сільська рада, Рада відповідно) в якому просив:

визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 27.12.2016 №97 «Про дострокове припинення повноважень Завидівського сільського голови ОСОБА_1» (далі - Рішення №97);

поновити його на посаді Завидівського сільського голови Сільської ради (сільського голови с.Завидово Мукачівського району Закарпатської області (далі - Посада, Сільський голова відповідно) з 27.12.2016;

допустити негайне виконання рішення про поновлення його на Посаді;

зобов'язати Сільську раду виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.12.2016 по день винесення рішення суду;

усунути перешкоди: передати йому ключі від всіх приміщень Сільської ради; передати йому службову документацію, рішення сесій, які були прийняті з 15.04.2016 по день прийняття судового рішення (фінансові, розпорядчі документи, тощо); вилучити печатку-дублікат Ради, яку було виготовлено незаконним способом;

за наявністю підстав, передбачених статтею 78 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - №280/97-ВР), достроково припинити повноваження Сільської ради 7 скликання та призначити дострокові виборів депутатів Ради, оскільки така систематично, з одного і того ж питання порушує Конституцію України, цей та інші закони, права і свободи громадян, приймає незаконні рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що було порушено порядок винесення даного питання на розгляд сесії та проведення сесії сільської ради, відсутні підстави для дострокового припинення його повноважень.

18.04.2018 позивачем подано клопотання про забезпечення позову, в якій він просить забезпечити поданий ним позов шляхом: зупинення дії Рішення №97; забороною відповідачу вчинити певні дії - користуватися незаконно виготовленою печаткою дублікатом, розпоряджатися коштами сільської ради та розпоряджатися земельними ділянками с.Завидово; зобов'язання представника Ради опублікувати оголошення щодо його позову в засобах масової інформації. (а.с.73-85 т.2)

Клопотання обґрунтовує тим, що на нього психологічно давлять як невідомі особи в нічний час, так представник відповідача та депутати Ради, які систематично його усувають від виконання посадових обов'язків, так і судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, шляхом ігнорування його клопотань.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 травня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (а.с.169-170 т.2).

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити (а.с.75-111 т.3 Контрольного провадження).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю (а.с.237-246 т.2).

Таке аналогічно оскаржено ОСОБА_1, який із вказівкою на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального та процесуального права та посилаючись на окремі обставини справи стверджує про численні порушення допущені відповідачем та судом першої інстанції, які потребують реагування апеляційної інстанції.

Відповідач у відзивах на апеляційні скарги заперечує вимоги таких, вважає судові рішення суду першої інстанції законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а апеляційні скарги - без задоволення (а.с.137-141 т.3 Контрольного провадження, а.с.78-89 т.3).

Позивач в судове засідання, що мало здійснюватись в режимі відеконоференції в приміщенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області відповідно до ухвали апеляційного суду від 23 листопада 2018 року в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга на ухвалу суду не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу на рішення суду слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року (час звернення позивача до суду (далі - КАС), та частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час розгляду і вирішення справи у суді (далі - КАС 2017), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 6 КАС встановлено право судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Стаття 106 КАС визначала вимоги до позовної заяви, зокрема, позовна заява підписуваласяся позивачем або його представником із зазначенням дати її підписання (частина четверта).

За змістом частини першої статті 137 КАС до початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу.

14.12.2017 позивач подав заяву про доповнення позовних вимог, яка у встановленому порядку ним не підписана (а.с.243-249 т.1).

У подальшому змінені позовні вимоги не були підтримані та підтверджені позивачем у належному порядку.

За змістом частин другої, третьої статті 47 КАС 2017 у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв'язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.32-34 т.2).

18.04.2018 та 14.05.2018 позивачем подавалися заяви про збільшення позовних вимог (а.с.72-86, а.с.177-193 т.2).

Зі змісту цих заяв не вбачається необхідності для захисту прав позивача у зв'язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання (першого судового засідання по КАС, бо попереднє судове засідання не проводилося), бо фактичні обставини справи не змінилися взагал.

Таким чином, суд першої інстанції правильно не прийняв до розгляду всі три заяви про зміну підстави та предмета позову, а розглянув справу у межах позовних вимог, викладених у первісній позовній заяві.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено очевидної протиправності оскаржуваного акту, а забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення буде фактично вирішення справи по суті до ухвалення судового рішення у справі.

Такі висновки цього суду є правильні з огляду на таке.

За змістом частин першої, другої, четвертої стаття 150 КАС 2017 суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

У відповідності до статті 151 цього ж Кодексу позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із аналізу вказаних процесуальнихї норм слідує, що заходи забезпечення адміністративного позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом спору, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження повноважень суб'єкта владних повноважень, суб'єктивних прав, свобод та інтересів іншого відповідача або пов'язаних з ними інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» цей Суд роз'яснив, що в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді. Забезпечуючи такий позов шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб'єктом владних повноважень) з відповідними наслідками виконанням службових обов'язків, виплатою заробітної плати тощо. Таким чином, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, судам слід мати на увазі, що забезпеченням зазначеного адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених частиною першою статті 117 КАС (частина друга стаття 150 КАС 2017), що є неприпустимим.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що вид визначений позивачем для забезпечення позову (зупинення дії Рішення №97), не може бути визнаний прийнятним, оскільки не відповідає вимогам процесуального закону та призведе до фактичного задоволення частини позовних вимог - повернення позивача до виконання службових обов'язків на Посаді.

Станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали Рішення №97 було чинним і не скасовано в судовому порядку, а тому не було підстав забезпечувати позов шляхом заборони Сільській раді (її посадовим особам) фактично здійснювати свої законодавчі повноваження (виконувати свої службові обов'язки).

Стаття 171 КАС регулювала особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів, зокрема, органів органів місцевого самоврядування за частинами третьою-п'ятою якої у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи. Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до судового розгляду.

Рішення №97 не є нормативно-правовим актом, а є індивідуальним актом (правовим актом індивідуальної дії, ненормативним актом), а тому положення вказаної статті та статті 264 КАС 2017 у цій справі не застосовуються, а вказівка на них позивача є недоречна.

Зважаючи на викладене, оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому в задоволенні відповідної апеляційної скарги позивача слід відмовити.

Відмовляяючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факт, того що при розгляді сесією Сільської ради питання про дострокове припинення повноважень Сільського голови було допущено порушенням процедури та порядку його розгляду. ОСОБА_1 не забезпечує здійснення наданих йому повноважень, порушує Конституцію та Закони України, права і свобод громадян.

Повністю з такими висновками не можна погодитись з огляду на те, що вони зроблені внаслідок неповного з'ясування цим судом обставин, що мають значення для справи, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 6 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Частина 6 ст.43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 на суд покладено обов'язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, а відповідно до пункту 18 вказаної Постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивача обрано на Посаду на чергових виборах 25.10.2015.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2016 року у справі №303/3016/16-а скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Сільської ради від 15.04.2016 №35 «Про дострокове припинення повноважень сільського голови с.Завидово ОСОБА_1» (далі- Рішення №35), поновлено позивача на Посаді з 16.04.2016. Стягнуто з Ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26112,84 грн. В решті позову відмовлено (а.с.202-208 т.3).

Вказана постанова надійшла до Сільської ради 21.12.2016 і в цей же день в.о. Сільського голови ОСОБА_3 видала розпорядження №26 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1», яким поновила останнього на Посаді з 16.04.2016 (а.с.134-135, 203 т.2).

Позивачем 23.12.2016 було видано розпорядження «Про скликання сесії 7 сьомого скликання сільської ради» (далі - Розпорядження), в якому було запропоновано наступний порядок денний:

1. Щодо виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року, яким визнано протиправним та скасовано Рішення №35 та поновлено ОСОБА_1 на Посаді з 16.04.2016. Доповідає Сільський голова ОСОБА_1;

2. Щодо внесення змін до рішення Сільської ради від 22.12.2015 №22 «Про Завидівський сільський бюджет». Доповідає головний бухгалтер сільської ради ОСОБА_4;

3. «Про Завидівський сільський бюджет на 2017 р.». Доповідає головний бухгалтер сільської ради ОСОБА_4;

4. Розгляд заяв громадян. Доповідає секретар сільської ради ОСОБА_3 5. Різне. Доповідає Сільський голова ОСОБА_1 (а.с.223 т.1).

Рішенням вирішено:

1. Затвердити протокол №2 лічильної комісії про результати таємного голосування з питань дострокового припинення повноважень Сільського голови ОСОБА_1;

2. Припинити повноваження Сільського голови ОСОБА_1 з 27.12.2016» (а.с.222 т.1).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом (стаття 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2493-III).

Одними з основних принципів служби в органах місцевого самоврядування у відповідності до статті 4 цього ж Закону є: служіння територіальній громаді; пофесіоналізм, компетентність, ініціативність, чесність, відданість справі; підконтрольність, підзвітність, персональна відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов'язків.

Одними з основних обов'язки посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституціїї законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина (стаття 8 Закону №2493-III).

Частина 3 статті 7 Закону №2493-III указує, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Закон №280/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України.

Відповідно до статей 5, 12 цього Закону сільський, селищний, міський голова входить в систему місцевого самоврядування. Такий є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.

Пунктом 16 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання про прийняття рішення щодо дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови у випадках, передбачених цим Законом.

Повноваження сільського, селищного, міського голови визначені статтею 42 вказаного Закону №280/97-ВР.

За змістом частин першої-третьої, п'ятої якої повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону. Повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути припинені достроково у випадках, передбачених статтею 79 цього Закону, що має наслідком звільнення його з посади. Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Таким чином, вказаними вище нормами Закону №280/97-ВР урегульовано, що повноваження сільського голови можуть бути припинені достроково лише у випадках, передбачених статтею 79 цього Закону. Рішення про дострокове припинення повноважень сільського голови може бути прийнято виключно на пленарному засіданні відповідної сільської ради, і лише у визначених цим Законом випадках.

Крім випадків передбачених частиною першою статті 79 цього Закону, повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути також достроково припинені, якщо він порушує Конституцію або закони України, права і свободи громадян, не забезпечує здійснення наданих йому повноважень (абзац перший частини другою статті 79 Закону №280/97-ВР).

Згідно з частиною третьою статті 79 Закону №280/97-ВР повноваження сільського, селищного, міського голови за наявності підстав, передбачених абзацом перший частини другої цієї статті, можуть бути припинені достроково за рішенням місцевого референдуму або за рішенням відповідної ради, прийнятим шляхом таємного голосування не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Повноваження сільського, селищного, міського голови припиняються достроково, а відповідна особа звільняється з посади з підстав, зазначених в абзаці першому частини другої цієї статті, - з дня прийняття місцевим референдумом або відповідною радою рішення про дострокове припинення повноважень (пункт 3 частини одинадцятої статті 79 Закону №280/97-ВР).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави прийти до висновку, що повноваження сільського голови можуть бути припинені достроково за рішенням відповідної сільської ради, прийнятим шляхом таємного голосування не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради, лише за наявності підстав, передбачених абзацом перший частини другою статті 79 Закону №280/97-ВР, тобто в разі якщо він порушує Конституцію або закони України, права і свободи громадян, не забезпечує здійснення наданих йому повноважень, який є вичерпним.

При цьому, відповідне рішення сільської ради щодо дострокового припинення повноважень сільського голови повинно бути прийнято у визначеному порядку та згідно встановленої процедури.

Так, відповідно до змісту частин четвертої-п'ятої, десятої-одинадцятої статті 46 Закону №280/97-ВР наступні сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської - відповідно сільським, селищним, міським головою. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць. Рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради. Сесію сільської, селищної, міської ради відкриває і веде відповідно сільський, селищний, міський голова, а у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, - секретар ради (У разі немотивованої відмови сільського, селищного, міського голови, або неможливості його скликати сесію ради сесія скликається секретарем сільської, селищної, міської рад (частина шоста).

Частина тринадцята цієї ж статті визначає, що пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації.

Порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні (частина п'ятнадцята статті 46 Закону №280/97-ВР) .

Частиною 2 статті 59 вказаного Закону передбачено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Порядок діяльності Сільської ради 7 скликання, її органу та посадових осіб регулюється «Регламентом роботи Завидівської сільської ради», який затверджений рішенням Ради від 12.11.2015 №4 «Про затвердження Регламенту роботи Завидівської сільської ради.» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин»; далі - Регламент; а.с.103-116 т.2).

Як встановлено, Розпорядженням було скликано чергову 7 сесію Сільської ради із визначеним (запропонованим) порядком денним.

Пунктом 2.2.9 Регламенту передбачено, що головуючи на засіданні ради відкриває і закриває засідання.

За пунктами 2.1.10, 2.1.11 Регламенту пропозиції, щодо питань на розгляд наступних сесій ради вносяться сільським головою, секретарем, постійними комісіями ради, депутатами не пізніше, як за 15 днів до відкриття чергової сесії. У виняткових випадках пропозиції, внесені пізніше, як за 15 днів до відкриття чергової сесії або під час чергової сесії, вносяться на її розгляд після їх попереднього розгляду відповідною постійною комісією. Пропозиція щодо кожного питання яке пропонується включити до порядку денного сесії, повинна бути викладена у формі проекту рішення, іншого документа та відповідати вимогам викладеним в розділі 6.1 Регламенту.

У пунктів 6.2 Регламенту викладено правило за яким, проекти рішень ради попередньо розглядаються відповідними постійними комісіями.

Згідно пунктів 2.1.11, 2.1.13, 2.1.14 цього ж Регламенту проект порядку денного готується сільським головою на основі проектів рішень та інших документів, поданих секретарем сільської ради, постійними комісіями, депутатами, керівниками підприємств, установ, організацій про, що повідомляється депутатам не пізніше як за 10 днів пленарного засідання ради. Проект порядку денного сесії сформований відповідно до встановлених вимог обговорюється і затверджується в цілому радою більшістю голосів депутатів від їх загальної кількості. Рішення про включення питань до ще не затвердженого в цілому порядку денного сесії приймається, якщо за нього проголосувало не менше як депутатів від їх загальної кількості.

Відтак, пропозиції, щодо питань на розгляд сесій ради вносяться відповідними суб'єктами, в тому числі депутатами, не пізніше, як за 15 днів до відкриття чергової сесії, і лише у виняткових випадках такі пропозиції, внесені пізніше, вносяться на її розгляд, але тільки після їх попереднього розгляду відповідною постійною комісією і така пропозиція повинна бути викладена у формі проекту рішення, який розглядався цією ж комісією.

За змістом пунктів 2.2.7, 2.2.10-2.2.13, 2.2.15-2.2.17 Регламенту питання затвердженого порядку денного сесії Ради, перед поставленням його на голосування та прийняттям, повинно бути обговорено.

Судом першої інстанції із протоколу №9 засідання 7 сесії Ради від 27.12.2016 (далі - Протокол) встановлено, що на початку сесії ОСОБА_1 ознайомив присутніх депутатів з порядком денним та вирішено було затвердити порядок денний за основу (а.с.117, 120-127 т.2).

Після цього від депутата ОСОБА_5 поступила пропозиція про включення до порядку денного питання про дострокове припинення повноважень Сільського голови ОСОБА_1, яка була обґрунтована порушенням ним Конституцію та законів України, не забезпеченням здійснення наданих йому повноважень, які проявилися у конкретних оголошених у його виступі та викладених у Протоколі фактах (аналіз таких буде надано нижче в цій постанові).

Так, ОСОБА_1 (головуючий) не погодився з даною пропозицією і вступив з депутатами в суперечку. ОСОБА_6 було запропоновано відсторонити Сільського голову від проведення сесії та обрати головуючою на сесії - секретаря сільської ради ОСОБА_3, що і було здійснено.

Вказана пропозиція та пропозиція депутата ОСОБА_7 про включення до порядку денного питання про «Про виконання обов'язків Завидівського сільського голови» були включені до затвердженого за основу порядку денного відповідно першим та другим питаннями та порядок денний проголосовано в цілому (а.с.119 т.2).

В подальшому було створено лічильну комісію та без обговорення питання про дострокове припинення повноважень Сільського голови ОСОБА_1 було таємне голосовано депутатами. Лічильна комісія зачитала протокол №2 від 27.12.2016 з наведеного питання, та враховуючи результати таємного голосування, рішення було підтримано 11 депутатами, що є більше як дві третини голосів депутатів від загального складу Ради, було поставлено на голосування Рішення, яке підтримали 11 депутатів (а.с.141-157 т.2).

За таких обставин, є підстави стверджувати, що в порушення Регламенту пропозиція до порядку денного 7 сесії Сільської ради - про дострокове припинення повноважень Сільського голови, була внесена на її розгляд депутатом ОСОБА_8 під час чергової сесії 27.12.2016 без обґрунтування винятковості випадку, без її попереднього розгляду відповідною постійною комісією Ради та без викладення такої пропозиції у формі проекту відповідного рішення, а саме питання було таємно проголосовано без будь-якого обговорення.

Більше того, 7 сесію Ради відкрив Сільський голова ОСОБА_1, який в подальшому був відсторонений від проведення засідання та обрано головуючим на сесії секретаря Сільської ради, що не передбачено вимогами Закону №280/97-ВР та Регламенту.

Спірне Рішення прийнято відповідно до пункту 16 частини 1 статті 26, статті 59, абзацу 2 частини 2, частини 3, пункту 1 (а фактично пункту 3) частини одинадцятої статті 79 Закону №280/97-ВР.

Щодо підстав для дострокового припинення повноважень ОСОБА_1 на Посаді, які викладені в Протоколі, то як встановлено вище рішення про поновлення його на Посаді було виконано 21.12.2016 та знову достроково припинено повноваження 27.12.2016, тому апеляційний суд не знаходить підтвердження порушення позивачем в цей короткий строк Конституцію або закони України, права і свободи громадян, належного не забезпечення здійснення наданих йому повноважень.

В указаній постанові від 30 листопада 2016 року Львівський апеляційний адміністративний суд відзначив, що в матеріалах справи немає і відповідачем не надано суду доказів про те, що ОСОБА_1 за період перебування на Посаді із 26.10.2015 до 30.03.2016 (до ініціативи депутатів щодо скликання сесії з питання про недовіру Сільському голові) здійснив порушення законів України та не забезпечив здійснення наданих йому повноважень.

Ймовірним фактам перешкоджання депутатам у виконанні їх повноважень та порушенням вчиненим в період листопада 2015 року - квітня 2016 року, на які покликається відповідач у розглядуваній справі, цей апеляційний суд надав відповідну оцінку та не вбачав як підставу для дострокового припинення повноважень Сільського голови ОСОБА_1 (а.с.212-228 т.2).

Незважаючи на наведене, апеляційний суд вважає за доцільне відзначити наступне.

Дійсно, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року у справі №303/1522/16-ц, з урахуванням змін внесених рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_9, поновлено її на посаді спеціаліста-землевпорядника Ради з 12.02.2016. Стягнуто з Сільської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2099,80 грн, а рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року у справі №303/1459/16-ц поновлено ОСОБА_10 на посаді діловода Ради з 26.02.2016. Стягнуто з Сільської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3209,25 грн (а.с.224-233 т.1).

При цьому, в Протоколі та Рішенні не вказано, які саме порушення чи неналежне здійснення повноважень у зв'язку із цими судовими рішеннями та встановленими ними обставинами ставляться у вину саме позивачу, у чому вони полягали та яким чином вчинені ним.

Виходячи із принципу служби в органах місцевого самоврядування персональної відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов'язків, узагальнене (знеособлене) покликання на ряд судових рішень, якими було відновлено права позивачів та поновлено їх на роботі без індивідуалізації таких по відношенню до позивача не могли бути підставою для достроково припинені його повноважень .

Відповідно до частини 2 статті 77 Бюджетного кодексу України місцеві бюджети затверджуються рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради до 25 грудня року, що передує плановому.

Будучи лише 21.12.2016 фактично поновленим на Посаді, позивач 23.12.2016 добросовісно та невідкладено видав Розпорядження в якому передбачив питання затвердження місцевого бюджету.

При цьому, позивач мав притриматися вимог частини 10 статті 46 Закону №280/97-ВР, щодо доведення до відома депутатів рішення про скликання сесії ради при тому, що 24 і 25 грудня 2016 року були вихідними днями.

Принагідно, у Розпорядженні відзначено скликати на 15/30 год відповідний комітет для погодження питань бюджету.

Між тим, перебуваючи у вимушеному прогулі позивач об'єктивно був усунутий від бюджетного процесу в Раді в частині належної і своєчасної підготовки проекту бюджету.

Відповідачем помилково розцінено, як порушення позивачем вимог частини третьої статті 38 Цивільного процесуального кодексу України, обставину подання ним у липні 2016 року касаційної скарги на вказані рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року та апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2016 року.

У відповідності до вказаної процесуальної норми юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Сільського голови ОСОБА_1 (а.с.234-235 т.1).

Таким чином, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу як колишня посадова особа - колишній Сільський голова, та жодним чином не вказував, що подаючи цю касаційну скаргу, представляє інтереси Сільської ради чи подає таку скаргу від її імені.

Факти не повернення ОСОБА_1 після 15.04.2016 печатки та інших офіційних документів до Сільської ради, не можуть бути поставлені йому у провину в межах предмета спору, оскільки такі дії він вчиняв перебуваючи у вимушеному прогулі та не здійснюючі службові обов'язки за Посадою (а.с.207-211 т.2).

Крім цього, вирішуючи питання щодо наявності підстав для дострокового припинення повноважень Сільського голови слід також врахувати, що згідно частин шостої, сьомої статті 42 Закону №280/97-ВР при здійсненні наданих повноважень сільський, селищний, міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним - перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Сільський, селищний, міський голова щорічно звітує відповідно сільській, селищній, міській раді про здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності виконавчими органами відповідної ради. Сільський, селищний, міський голова не рідше одного разу на рік звітує про свою роботу перед територіальною громадою на відкритій зустрічі з громадянами. На вимогу не менше половини депутатів відповідної ради сільський, селищний, міський голова зобов'язаний прозвітувати перед радою про роботу виконавчих органів ради у будь-який визначений ними термін.

Також, згідно з пунктами 5.1-5.3 Регламенту сільський голова забезпечує здійснення наданих йому повноважень керуючись Конституцією та законами України, не порушуючи права і свободи громадян. Сільський голова є підзвітнім, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, перед радою, а з питань здійснення виконавчим комітетом ради своїх повноважень - також підконтрольний відповідним органам виконавчої влади. Сільський голова не рідше одного разу на рік звітує про свою роботу перед територіальною громадою на відкритій зустрічі з громадянами. На вимогу не менш половини депутатів ради, сільський голова зобов'язани прозвітувати перед радою про роботу виконавчого комітету у будь-який визначений ними термін.

Встановлено, що з врахуванням строку вимушеного прогулу, до моменту прийняття спірного Рішення позивач працював на посаді Сільського голови менше одного року, звіту про свою роботу перед територіальною громадою не подавав, вимоги депутатів ради щодо прозвітування Сільського голови перед радою за відпрацьований період також не було.

Враховуючи все вище наведене, суд апеляційної інстанції вважає встановленим, що позивача звільнено з посади з порушенням установленого порядку та без законних підстав.

В підсумку, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу в світлі зазначених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до однозначного і категоричного висновку, що Рішення було прийнято Радою в порушення вимог Закону №280/97-ВР та Регламенту.

Конституційний Суд України в абзаці 1 пункту 14 Рішення від 26 квітня 2018 року №4-р/2018 відзначив, що цей Суд в Рішенні від 28 лютого 2018 року №2-р/2018 звернув увагу на порушення конституційної процедури розгляду й ухвалення закону України, які «мали системний характер та істотно вплинули на остаточний результат прийняття Закону» (абзац одинадцятий пункту 4 мотивувальної частини). Враховуючи наведену юридичну позицію, системний, грубий характер порушення конституційної процедури розгляду й ухвалення нормативного акта, а також істотний вплив цього порушення на остаточний результат його ухвалення є підставою для визнання цього акта неконституційним.

Отже, позовні вимоги позивача у відповідній частині є підставними, Рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позивача слід поновити на Посаді із стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Дана справа розглядалася більше одного року не з вини позивача, а через постановлення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ряду ухвал, які перешкоджали провадженню у справі, які в подальшому, за апеляційними скаргами ОСОБА_1, були скасовані в апеляційному порядку, а тому середній заробіток підлягає виплаті останньому за весь час вимушеного прогулу (а.с.14, 27-36,53-57, 79-80, 84-94, 125-128, 240-241 т.1, а.с.3-8, 31-34 т.2).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку (в редакції, чинній на час розгляду справи в апеляційному суді) обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

З урахуванням наведених норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Зваживши, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 27.12.2016, його середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за жовтень, листопад 2016 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

У жовтні, листопаді 2016 року позивач не працював (вимушений прогул), однак за рішенням суду йому було виплачено середній заробіток за відповідний час у сумі 7197,6 грн (а.с.128-133 т.2).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (абзац перший пункту 8 Порядку).

За змістом пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

За період від часу звільнення позивача до 30.11.2018 (часу поновлення його на роботі) двічі здійснювалося підвищення розміру посадових окладів (постанови КМУ від 24.05.2017 №353 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. №268 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» та 10.05.2018 №363 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268»), при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період незаконного звільнення з 26.05.2017 по 17.05.2018 та з 18.05.2018 по 30.11.2018 заробітна плата позивача підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення посадових окладів 4,0187 та 1,5349 відповідно.

Позивача було звільнений з роботи з 27.12.2016., його середньоденна заробітна плата становила 167,39 грн, з 26.05.2017 - 672,67 грн, а з 18.05.2018 - 1032,49 грн.

За час вимушеного прогулу останньому слід виплатити з:

28.12.2016 по 25.05.2017 167,39х100 (робочі дні) = 16739 грн;

26.05.2017 по 17.05.2018 672,67х244 (робочі дні) = 164131,48 грн;

18.05.2018 по 30.11.2018 1032,49х137 (робочі дні) = 141451,13 грн, а разом 322321,61 грн.

Треба констатувати, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні решти заявлених позовних вимог, при тому не виклавши жодних мотивів та обґрунтування цьому, що має бути виправлено апеляційним судом.

В абзаці 10 підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7 роз'яснено, що задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

За змістом пунктів 1, 10 частини другої статті 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту права або законного інтересу залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Особа, права чи законній інтереси якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права чи законного інтересу.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Зваживши на наведене, належними способами захисту порушеного права позивача, який дасть змогу повністю відвернути негативні наслідки, спірного Рішення, для нього, буде задоволення позову у викладений вище спосіб.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Гарантоване цією статтею й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам, а право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього (постанова Верховного Суду України від 7 лютого 2017 року №21-3072а16).

Щодо вимог про усунення перешкод у визначений позивачем спосіб, то такі не можуть бути задоволені, оскільки є способом виконання рішення суду про поновлення його на Посаді, та будуть реалізовані в процесі його (судового рішення) виконання відповідно до спеціальних правил у цій сфері.

Стаття 78 Закону №280/97-ВР регламентує питання дострокового припинення повноважень ради за змістом частин першої, другої, четвертої якої повноваження сільської, селищної, міської, ради можуть бути достроково припинені у випадках:

1) якщо рада прийняла рішення з порушенням Конституції України, цього та інших законів, прав і свобод громадян, ігноруючи при цьому вимоги компетентних органів про приведення цих рішень у відповідність із законом;

2) якщо сесії ради не проводяться без поважних причин у строки, встановлені цим Законом, або рада не вирішує питань, віднесених до її відання;

3) передбачених Законом України «Про військово-цивільні адміністрації».

Повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті ради за наявності підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, та в інших випадках можуть бути припинені достроково за рішенням місцевого референдуму. Порядок проведення місцевого референдуму щодо дострокового припинення повноважень ради визначається законом про місцеві референдуми.

За наявності підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, рішення суду про визнання актів ради незаконними, висновків відповідного комітету Верховної Ради Верховна Рада України може призначити позачергові вибори сільської, селищної, міської ради.

Відтак, аналогічно не можуть бути реалізовані вимоги позивача про дострокове припинення повноважень Ради в судовому порядку, позаяк порядок проведення цієї процедури не передбачає судового втручання у такий спосіб.

Насамкінець, щодо не розгляду цієї справи в суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів, то за змістом статтею 32, 33 КАС 2017 питання про призначення колегіального розгляду справи вирішується на розсуд судді, який розглядає справу, залежно від категорії і складності справи, про що постановляється відповідна ухвала.

Справи щодо звільнення громадян з публічної служби є справами незначної складеності, пункт 1 частини шостої статті 12 КАС 2017.

Судом першої інстанції хоча і з іншим обґрунтуванням, однак виважено постановлено ухвалу від 2 травня 2018 року про відмову в задоволення відповідного клопотання позивача (а.с.167-168 т.2).

Апеляційний суд не здійснює подальший аналіз викладених апелянтом обґрунтувань допущених порушень норм процесуального права (крім вказаних у частині третій статті 317 КАС 2017), оскільки оскаржуване рішення суду у відповідній частині підлягає скасуванню з інших відзначених підстав.

За пунктом 4 частини першої статті 317 КАС 2017 підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи наведені вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду цей суд допустив неповне з'ясування і недоведеність обставин, що мають значення для справи, які він визнав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для його часткового скасування, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 308, 310, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС 2017, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 травня 2018 року - без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та прийняти нову постанову, якою позов в цій частині задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 27 грудня 2016 року №97 «Про дострокове припинення повноважень Завидівського сільського голови ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді сільського голови села Завидово Мукачівського району Закарпатської області з 27 грудня 2016 року.

Стягнути з Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області в користь ОСОБА_1 322321,61 гривню середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 3598,80 гривень підлягає негайному виконанню.

У решті рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС 2017.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.