Справа № 463/7012/18
Суддя: Мармаш В. Я.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/7012/18
Провадження № 2-а/463/311/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мармаша В.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

перекладача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до підданого Королівства ОСОБА_6 ОСОБА_4 (El Karidi Hamza) про примусове видворення іноземця, а також про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території У країни, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, просить затримати ОСОБА_3 ОСОБА_4 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території У країни, видворити ОСОБА_3 ОСОБА_4 за межі території У країни.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач вчинив незаконний, поза межами пунктів пропуску, в складі групи осіб, перетин державного кордону із України в ОСОБА_7, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Павловичі», на напрямку 778 прикордонного знаку, територія Варяжської сільської ради, Сокальського району Львівської області, внаслідок чого, 25.11.2018 був затриманий прикордонним Прикордонною вартою ОСОБА_8, 26.11.2018 відповідач переданий на територію України. 28.11.2018 року Сокальським районним судом Львівської області відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. Знаючи про можливість легально в'їхати до Європейських країн, відповідач повторно вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху. Відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яке відповідачвиконати не в змозі, у зв'язку із відсутністю документів на право перебування на території України, а також легального виїзду з території України, а також відсутність у відповідача можливості самостійного повернення на Батьківщину у зв'язку із нестачею коштів, зокрема придбання квитків та оплати інших пов'язаних з цим послуг. Україну він розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи, з метою пошуку кращих умов проживання. У звязку з чим, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом, який просить задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених у позові мотивів.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали справи ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 246, 289 КАС України, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.07.2018 ОСОБА_3 ОСОБА_4, був затриманий представниками Прикордонної варти ОСОБА_8 за незаконний перетин державного кордону з України в ОСОБА_8, в складі групи осіб, поза пунктами пропуску, 23.07.2018 на підставі ст. ст. 3,5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб» відповідача було передано на територію України. Сокальським районним судом Львівської області 24.07.2018 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України».

На час затримання 23.07.2018 відповідач законно перебував на території України, останньому оформлено та видано посвідку на тимчасове проживання на території України серії ТР 193798.

22.07.2018 відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов'язано покинути територію України до 10 серпня 2018 року.

Враховуючи прийняття відносно відповідача вищевказаного рішення, з метою скасування посвідки на тимчасове проживання в України, на адресу начальника Головного управління ДМС України в Харківській області було направлено відповідне клопотання та 06.08.2018 Головним управлінням ДМС України в Харківській області прийнято рішення про скасування посвідки відповідача серії ТР № 193798 на тимчасове проживання в Україні виданої 05.01.2018 терміном дії до 05.01.2019.

Після скасування посвідки серії ТР № 193798 на тимчасове проживання в Україні виданої та наявності рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов'язано покинути територію України до 10 серпня 2018 року відповідач мав добровільно виїхати за межі території України у встановлений строк, однак рішення не виконав та 25.11.2018 відповідач повторно вчинив незаконний, поза межами пунктів пропуску, в складі групи осіб, перетин державного кордону із України в ОСОБА_7, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Павловичі», на напрямку 778 прикордонного знаку, територія Варяжської сільської ради, Сокальського району Львівської області, внаслідок чого, 25.11.2018 був затриманий прикордонним Прикордонною вартою ОСОБА_8, 26.11.2018 відповідач переданий на територію України. 28.11.2018 року Сокальським районним судом Львівської області відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобовязані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу та на підставі яких він може вибути з території України.

Крім того, представлені позивачем документи свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Європейські країни, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб перетину кордону без належних на це документів.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Частиною 1 ст. 289 КАС України передбачено, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Представлені позивачем документи та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Європейські країни, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб перетину кордону без належних на це документів.

Встановлені судом обставини, а саме відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, незаконний перетин ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, так як кошти на проїзд у нього відсутні, також і відсутні родинні звязки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського Союзу, може повторити спробу незаконного перетину державного кордону. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про її задоволення.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач умисно не виконав рішення про примусове повернення до країни походження, повторно протягом року здійснив незаконний перетин державного кордону з України в ОСОБА_8, суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення також і вимогу про затримання відповідача, оскільки судом встановлено належні та дійсні підстави для видворення останнього за межі території України.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі

Керуючись ст. ст. 6, 9, 72-77, 289, 295, 297 КАС України, ст. 1, 3, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,

ухвалив:

позов - задовольнити.

Примусово видворити підданого Королівства ОСОБА_6 ОСОБА_4 (El Karidi Hamza), ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Затримати підданого Королівства ОСОБА_6 ОСОБА_4 (El Karidi Hamza), 25 грудня 1996 року з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Строк дії рішення в частині затримання іноземця становить шість місяців з дня фактичного затримання 26 листопада 2018 року.

Розяснити позивачу, що у відповідності до положень ч. 11 ст. 289 КАС України, за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Рішення суду у відповідності до ч. 16 ст. 289 КАС України може бути оскаржене в апеляційному в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено, підписано та проголошено 28 листопада 2018 року.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України: м. Львів, вул. Личаківська, 74,

Відповідач: ОСОБА_3 ОСОБА_4 (El Karidi Hamza), ІНФОРМАЦІЯ_2,м. Львів, вул. Личаківська, 74.

Суддя: В.Я. Мармаш