Справа № 810/229/14-а
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року № 810/229/14-а

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю: представника відповідача - Кушнір А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 04.12.2012 р. №2899/; від 04.12.2012 р. №2900//288; від 04.12.2012 р. №2901//287, а також рішення ДПС в Київській області від 14.03.2013 р. №147/к/10-206/40.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2014 відкрито провадження по справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2014 провадження по справі зупинено до надання суду додаткових доказів по справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 провадження по справі поновлено.

03.04.2018 винесено Ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, визначеними Кодексом адміністративного судочинства в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147 VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та інших законодавчих актів".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу про його порушення вимог податкового законодавства не відповідають дійсності та не підтверджуються відповідними доказами.

Вважає, що відсутнє правове підґрунтя для нарахування податку на доходи фізичних осіб та податку з доходів найманих працівників.

Позивач зазначає, що не погоджується із оскаржуваними податковими повідомленніми-рішеннями, Актом перевірки та з Рішенням ДПС в Київській області про результати розгляду скарги, вважає їх необґрунтованими та протиправними, такими, що базуються на нормах чинного законодавства України та фактичних матеріалах справи, шкодить його діловій репутації у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач при їх винесенні діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Звертав увагу суду, що в ході перевірки позивача було встановлено заниженння податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2011 р. на суму 28215,94 грн., не утримання з суми 7725664,57 грн., податок з доходів фізичних осіб за 2011 рік, завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного податкового періоду (р.19) на загальну суму 55000 грн., в тому числі: за липень 2011 р. на суму 55000 грн., зменшення податкового зобов'язання та податковий кредит на суму 1068446,67 грн., в тому числі по податкових періодах: за лютий 2011 р: на суму ПДВ 44491,67 грн. за березень 2011 р. на суму 67488,33 грн., за квітень 2011 р. на суму ПДВ 167916,60 грн., за липень 2011 р. на суму ПДВ 260070 грн., за жовтень 2011 р. на суму ПДВ 141333,33 грн., за листопад 2011 р. на суму ПДВ 208700 грн., за грудень 2011 року на суму ПДВ 178446,67 грн., що не призвело до заниження чи завищення зобов'язання з податку на додану вартість.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавав додаткові письмові пояснення. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у запереченні. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) проживає за адресою: АДРЕСА_1. Основний вид економічної діяльності - післяурожайна діяльність.

В період з 25.09.2012 року по по 15.10.2012 року посадовими особами Білоцерківської ОДПІ Київської області ДПС проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог валютного, податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2011.

За наслідками вказаної перевірки, складено Акт № 3666/17-2//114 від 22.10.2012 (надалі - Акт перевірки), який було отримано Позивачем 19.11.2012, відповідно до якого встановлено порушення:

- абзацу 2 р. IV ст.13 ДКМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992, п.146.11 ст.146, п. 177.2 ст.177 Податкового Кодексу України в результаті чого, на думку перевіряючих, ФОП ОСОБА_2 занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2011 р. на суму 28215,94 грн.;

- п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2, пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2. ст. 176 Податкового Кодексу України в результаті чого, позивачем не утримано з суми 7725664,57 грн., податок з доходів фізичних осіб за 2011 рік.

- п. 198.3 та п. 198.4, ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого, позивачем завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного податкового періоду (р.19) на загальну суму 55000 грн., в тому числі: за липень 2011 р. на суму 55000 грн.

- п. 187.1 ст.187, п. 201.6 ст. 201 Податкового Кодексу України ч. 1, 2 ст. 215, ч. 2 ст. 228, ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, зменшено податкові зобов'язання та податковий кредит на суму 1068446,67 грн., в тому числі по податкових періодах: за лютий 2011 р: на суму ПДВ 44491,67 грн. за березень 2011 р. на суму 67488,33 грн., за квітень 2011 р. на суму ПДВ 167916,60 грн., за липень 2011 р. на суму ПДВ 260070 грн., за жовтень 2011 р. на суму ПДВ 141333,33 грн., за листопад 2011 р. на суму ПДВ 208700 грн., за грудень 2011 року на суму ПДВ 178446,67 грн., що не призвело до заниження чи завищення зобов'язання з податку на додану вартість.

У зв'язку з незгодою Позивача із висновками Акту перевірки, суб'єктом господарювання у встановлений законодавством строк подано Заперечення на Акт перевірки. Рішенням Білоцерківської ОДПІ від 30.11.2012 року № 6513/337/17-2. Заперечення на Акт перевірки залишено податковим органом без задоволення.

На підставі висновків Акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 04.12.2012 № 2899//289 яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі у розмірі 55000 грн.;

- від 04.12.2012 № 2900//288 яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 28215,94 та нараховано штрафні санкції у розмірі 7053,99 грн.;

- від 04.12.2012 № 2901//287 яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем були оскаржені в адміністративному порядку до ДПС в Київській області скаргою від 11.01.2013 за №11/03.

Рішенням ДПС в Київській області від 14.03.2013 №147/к/10-206/40 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення № 2899//289 та №2900//288 залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення за №2900//287 частково скасовано в частині застосованої штрафної санкції за 1 півріччя 2011 року на 90941,86 грн. та збільшено в частині основного платежу на 3794,91 грн., а скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення у відповідній частині.

Позивач не погодившись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями та Рішенням ДПС в Київській області про результати розгляду скарги звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати їх.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню від 04.12.2012 за № 2899//289 яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі у розмірі 55000 грн., суд зазначає наступне.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно із ч.1 ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ГК України підприємництво, серед іншого, здійснюється на основі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-І// (із змінами та доповненнями, далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними з укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин між ФОП ОСОБА_2 та його контрагентами. Зазначеними вище, не зобов'язувало та не наділяло ФОП ОСОБА_2 (платника ПДВ) повноваженнями здійснювати контроль за дотриманням контрагентами, які зареєстровані у встановленому законом порядку як юридичні особі та платники податків, до вимог податкового законодавства.

За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неправомірним.

Судом встановлено, 01.10.2011 між Позивачем та ТОВ «Монолітбудкомплект» було укладено Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом за №82.

На підтвердження належного виконання умов вказаного Договору, Сторонами підписано Акти виконаних робіт №142 від 31.10.2011, №202 від 30.11.2011, №305 від 30.12.2011. Крім того, на адресу Позивача з боку ТОВ «Монолітбудкомплект» виписано відповідні податкові накладні.

01.02.2011 між Позивачем та ТОВ «Сервістрейд Плюс» було укладено Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом за №32.

На підтвердження належного виконання умов вказаного Договору, Сторонами підписано Акт виконаних робіт №52 від 28.02.2011р., №84 від 31.03.2011. Крім того, на адресу Позивача з боку ТОВ «Сервістрейд Плюс» виписано відповідні податкові накладні.

01.04.2011 між Позивачем та ТОВ «Інвестсоюзсервіс» було укладено Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом за №34.

На підтвердження належного виконання умов вказаного Договору, Сторонами підписано Акт виконаних робіт №50 від 30.04.2011. Крім того, на адресу Позивача з боку ТОВ «Інвестсоюзсервіс» виписано відповідні податкові накладні.

01.07.2011 між Позивачем та ПП «Електросервіс Бровари» було укладено Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом за №58.

На підтвердження належного виконання умов вказаного Договору, Сторонами підписано Акт виконаних робіт №615 від 31.07.2011. Крім того, на адресу Позивача з боку ПП «Електросервіс Бровари» виписано відповідні податкові накладні.

В якості додаткового підтвердження здійснення господарських операцій з вищевказаними контрагентами, на виконання зазначених вище договорів було виписано товарно-транспортні накладні за період лютий 2011 - липень 2011.

Щодо взаємовідносин позивача з між Позивачем та ТОВ «Видавництво «Інпол» суд зазначає наступне.

Між Позивачем та ТОВ «Видавництво «Інпол» укладено Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом за №62.

На підтвердження належного виконання умов вказаного Договору, Сторонами підписано Акт виконаних робіт №616 від 31.07.2011р. Крім того, суду надано документи які є підтвердженням здійснення відповідних господарських операцій, а саме:

- податкова накладна від 18.07.2011;

- податкова накладна від 29.07.2011;

- акт виконавчих робіт № 616 від 31.07.2011;

- договір №62 від 01.07.2011;

Таким чином, вищевикладене свідчить про неправомірність висновків відповідача.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню від 04.12.2012 за № 2899//288, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 28215,94 та нараховано штрафні санкції у розмірі 7053,99 грн. суд зазначає наступне.

Стосовно порушення п.146.11 ст. 146 ПК України, а саме первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних із ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів(модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція), що приводить до зростання майбутніх економічних вигод з віднесенням суми поліпшення на об'єкт основного засобу, щодо якого здійснюється ремонт та поліпшення», суми витрат, віднесених до валових витрат 2011 при розрахунку податку з доходів позивача, враховують витрати з технічного обслуговування, які відносяться до операційних, так як стосуються обслуговування вантажних автомобілів, використаних в господарської діяльності.

Судом встановлено, що на виконання робіт з технічного обслуговування автомобілів, між ТОВ «Солвер ТМ» та ФОП ОСОБА_2, був укладений Договір №12/05 від 01.05.2011 про технічне обслуговування, ремонт транспортних засобів та постачання запасних частин.

На виконання зобов'язання сторін (п.3) Договору після завершення виконання робіт, ТОВ «Солвер ТМ» були оформлені Акти про надання послуг.

Акти оформлені згідно чинного законодавства: мають юридичні реквізити виконавця та замовника, дату події, вид послуги (заміна), кількість, ціна за послугу та ціна використаних матеріалів.

Акти надання послуг скріплені підписом та печаткою з обох сторін, що підтверджує факт виконання робіт та виникнення податкового зобов'язання у «виконавця» і податкового кредиту у «замовника». Податкова накладна, на підставі якої задекларовано податкове зобов'язання , оформлена згідно чинного законодавства та належним чином .

Технічне обслуговування та ремонт автомобілів ТОВ «Солвер ТМ» виконував з власних матеріалів та власними технічними засобами, що дає можливість віднести вартість матеріалів до складу вартості послуг. Вартість робіт з технічного обслуговування ,наданих ТОВ «Солвер ТМ» за період, що перевірявся, становить 44135,47 грн. Вартість використаних матеріалів становить 98311,65 грн. (сума вартості послуг та матеріалів відображена в таблиці на сторінці 10 Акту перевірки). Загальна вартість витрат з послуг , наданих ТОВ «Солвер ТМ» згідно актів з надання послуг становить 142447,12 грн.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Пункт 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 8 від 31.03.1999 року визначає:

Основна діяльність - операції, пов'язані з виробництвом або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), що є головною метою створення підприємства і забезпечують основну частку його доходу.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів фізичними особами суб'єктами підприємницької діяльності, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) згідно із ст.ст. 138-139 ПК України з урахуванням відповідних обмежень і особливостей стосовно фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно з п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.8.5 п.138.8 ст. 138 ПК України до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

За змістом наведених норм наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування витрат, пов'язаних з господарською діяльністю (загальновиробничих витрат).

Отже, як вбачається, право платника податку на формування витрат для визначення оподатковуваного доходу ставиться в залежність від наявності первинних документів на підтвердження понесених витрат та можливості використання отриманих товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а не від особливостей ведення бухгалтерського обліку по вказаних операціях.

Таким чином, визначальним фактом права платника на віднесення сплачених сум за товари (роботи, послуги) є фактична оплата ним таких товарно-матеріальних цінностей, їх реальне отримання та використання у безпосередній підприємницькій діяльності. Жодна із цих обставин під час придбання позивачем вищевказаних товарно-матеріальних цінностей, не спростована Білоцерківською ОДПІ, а тому згідно з положеннями Порядку № 984 порушення податкового законодавства в діях позивача Білоцерківською ОДПІ не доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до визначення, наведеного у ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ, автомобільний транспортний засіб - це дорожній транспортний засіб, за допомогою якого здійснюється перевезення пасажирів і вантажів автомобільними дорогами чи виконання спеціальних робочих функцій.

Витрати, що виникають у платника податку під час експлуатації автомобіля, зокрема складаються з витрат на утримання й експлуатацію (технічне обслуговування), на поточний і капітальний ремонти; на придбання пально-мастильних матеріалів; на паркування тощо.

Відповідно до п.4 ст. 1 Закону України «Про розвиток автомобільної промисловості України» від 18.03.2004 року № 1624-ІV запасні частини - це частини, виготовлені за погодженим з виробником автомобіля або мотоцикла комплектом документів, призначені для застосування у складі цього автомобіля або мотоцикла на випадок необхідності здійснення заміни вузла, агрегату або окремих деталей цього автомобіля або мотоцикла в разі його ремонту чи технічного обслуговування.

Таким чином запасні частини використовуються для технічного обслуговування або ремонту автомобіля.

Порядок проведення технічного обслуговування та ремонту дорожніх транспортних засобів встановлений нормами Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу від 30.03.1998 року № 102 (далі - Положення № 102).

Згідно з п. 1.3 Положення № 102 технічне обслуговування - це комплекс операцій чи операція з підтримки працездатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання і транспортування.

Переліки операцій з технічного обслуговування автомобільного транспорту наведено у додатках А, Б, В до Положення № 102. Якщо операція не передбачена цими переліками, вона не належить до технічного обслуговування автомобіля та розглядається як ремонт.

Відповідно до Положення № 102 розрізняють поточний та капітальний ремонт транспортних засобів.

Поточний ремонт - це ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення працездатності виробу і полягає в заміні та (або) відновленні окремих частин (може виконуватись за заявкою або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами).

Поточний ремонт виконується за потребою, згідно з результатами діагностування технічного стану дорожньо-транспортного засобу або за наявності несправностей і призначений для забезпечення або відновлення його працездатності.

Обставинами справи підтверджується тим, що ФОП ОСОБА_2 використав придбані автомобільні запасні частини та паливно-мастильні матеріали для поточного ремонту, технічного обслуговування та підтримання в належному експлуатаційному стані власних автомобілів, за допомогою яких він отримує дохід від здійснення господарської діяльності відповідно до КВЕД.

Таким чином, вищевикладене свідчить про необгрунтованість висновків відповідача.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню від 04.12.2012 за № 2901//287, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників суд зазначає наступне.

Пунктом 163.1 статті 163 розділу IV ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 162.1 статті 162 ПК України встановлено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Особи, відповідальні за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку на доходи фізичних осіб, визначені в статті 171 розділу IV ПК України, а саме: особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст.171 ПК України); особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є (п.171.2 ст. 171 ПК України):а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно- правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України.

При цьому, пунктом 177.8 статті 177 АК України встановлено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Виходячи з викладеного, у разі надання фізичною особою-підприємцем копії документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності, податок на доходи Фізичних осіб податковим агентом не утримується.

Щодо оподаткування доходів, виплачених фізичній особі - підприємцю - платнику єдиного податку, то пунктом 297.1 ст. 297 ПК України визначено перелік податків і зборів, від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з яких звільняються платники єдиного податку, зокрема від податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з главою XIV Кодексу.

Разом з цим, доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з главою 1 розділу IV Податкового кодексу України, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV Податкового кодексу України (п. 292.9 ст. 292 ПК України).

Таким чином, при виплаті доходів фізичній особі-платнику єдиного податку податок на доходи фізичних осіб податковим агентом не утримується.

В свою чергу, Відповідачем не встановлено та не доведено факт трудових відносин Позивача з фізичними особами, яким перераховувались грошові кошти.

Натомість, в підтвердження правової позиції щодо безпідставності винесення податковим органом відповідних податкових повідомлень-рішень, Позивачем надано суду належним чином завірені копії Договорів позики на загальну суму 1277269,00 грн. укладеними між Позивачем та відповідними фізичними особами (не підприємцями), а також копії витягів із ЦБД Державної податкової адміністрації України, взяті під час ознайомлення із матеріалів кримінального провадження, зазначеного в Додаткових письмових пояснень Позивача від 31.03.2014 №1-31/03. Дані витяги свідчать про перебування відповідних фізичних осіб в статусі суб'єктів господарювання фізичних осіб-підприємців, і, відповідно, грошові кошти в загальній сумі 6448395,57 грн. були перераховані Позивачем на рахунки саме фізичних осіб-підприємців в період 01.01.2011 - 31.12.2011, за надання автотранспортних послуг.

Враховуючи вищезазначені факти та документи, у Відповідача було відсутнє правове підґрунтя для нарахування податку на доходи фізичних осіб та податку з доходів найманих працівників та доводить відсутність Фактичного підтвердження обставин, викладених в Акті перевірки Білоцерківської ОДПІ.

Слід зазначити, що при задоволенні позову судом була врахована Постанова від 29.08.2013 про закриття кримінального провадження якою не встановлено фактів ухилення ОСОБА_2 від сплати податків, що входить в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку та знак кримінального правопорушення.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 04.12.2012 №2899/; від 04.12.2012 №2900//288; від 04.12.2012 №2901//287 є такими, що винесені з порушенням норм діючого законодавства та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ДПС в Київській області від 14.03.2013 № 147/к/10-206/40 суд зазначає, що на момент вирішення даної справи оскаржуване розпорядження вичерпало свою дію. За таких обставин вимога щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення ДПС в Київській області від 14.03.2013 р. №147/к/10-206/40 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідачем суду не надано.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області від 04.12.2012 за №2899//289; №2900//288; №2901//287.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 25 вересня 2018 р.