Справа № 2140/1446/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 2140/1446/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС - АГРОПРОДУКТ" до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Херсонської області Лабенока Олександра Івановича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, спеціаліста з земельних питань ІІ категорії Ювілейної сільської ради Ковальової Валентини Іванівни про визнання протиправним та скасування припису від 21 травня 2018 року № 120-ДК/0073Пр/03/01/-18,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТС - АГРОПРОДУКТ" (далі - позивач, ТОВ "ЮТС - АГРОПРОДУКТ", товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Херсонської області Лабенока Олександра Івановича (далі - відповідач, державний інспектор), у якому просить визнання протиправним та скасування припису відповідача від 21 травня 2018 року № 120-ДК/0073Пр/03/01/-18.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на наступні обставини. Так, 31 травня 2018 року позивачем отримано від державного інспектора поштою повідомлення про виклик для надання пояснень з питань, пов'язаних із порушенням земельного законодавства від 21 травня 2018 року, припис від 21 травня 2018 року, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26 квітня 2018 року, та акт обстеження земельної ділянки від 26 квітня 2018 року. В оскарженому приписі зафіксовано порушення позивачем норм земельного законодавства. Порушення полягають у тому, що на земельних ділянках приватної форми власності, які передані в користування позивачу розташована курганна група орієнтовно розташована біля та на земельній ділянці за кадастровим НОМЕР_3, площа курганів складає 0,8551 га, вони є обробленими та використовуються для вирощування сільськогосподарської продукції, що є доказом самовільного зайняття земельних ділянок. Позивач не погоджується із таким висновком державного інспектора, посилаючись на приписи ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державний акт на право власності на земельну ділянку від 22 грудня 2003 року серії НОМЕР_2, додаткову угоду № 3000443 від 01 січня 2018 року до договору оренди землі від 24 жовтня 2008 року, наголошує на своєму праві володіння та користування земельною ділянкою за кадастровим НОМЕР_3. Вказує на те, що в державному акті на право власності відсутні будь-які позначення щодо розташування курганів чи інших об'єктів. Стверджує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ч. 2 ст. 54 Земельного кодексу України, кургани є археологічними об'єктами культурної спадщини, навколо яких встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, проте жодних зон охорони на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_3 не встановлено. Крім того, в оскарженому приписі зазначено: «курганна група складається з п'яти курганів, які орієнтовно розташовані біля та на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_3», однак таке нечітке формулювання місця розташування курганів не дає можливості встановити їх фактичне місце розташування та віднести кургани до земельної ділянки позивача. Відтак, товариство вважає припис державного інспектора протиправним та необґрунтованим, що вказує на наявність підстав для його скасування.

Ухвалою від 27 липня 2018 року провадження у справі відкрито, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначити судове засідання на 16 серпня 2018 року. Проте, оскільки 16 серпня 2018 року сторони не з'явились у судове засідання, судом призначено чергове засідання на 27 серпня 2018 року.

Ухвалою від 27 серпня 2018 року судом вирішено залучити до участі у розгляді справи Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області та спеціаліста з земельних питань ІІ категорії Ювілейної сільської ради Ковальову Валентину Іванівну, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У зв'язку із залученням до участі у розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, судом прийнято рішення відкласти розгляд даної справи на 05 вересня 2018 року. Проте розгляду справи не відбулось, так як з 03 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року головуючий суддя по справі перебував на лікарняному.

Відтак, ухвалою від 09 жовтня 2018 року розгляд справи призначено на 25 жовтня 2018 року.

25 жовтня 2018 року до суду подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач не погоджується із позицією, викладеною у позовній заяві, оскільки, Ювілейна сільрада Олешківського району Херсонської області проводила повідомлення (інформування) суб'єктів господарювання, які орендують земельні ділянки в адміністративних межах с. Щасливцеве Олешківського району Херсонської області, з факту розташування на орендованих ними землях об'єктів історико - культурної спадщини - курганів. Відповідне інформування проводилось у зв'язку з зобов'язанням Ювілейної сільради Олешківською РДА Олешківського району Херсонської області 09 лютого 2018 року № 027/ОД/18. У зв'язку із наведеним, сільрадою 10 лютого 2017 року повідомлено ТОВ «Райз - Південь» в особі директора Осіннього Олега Анатолійовича про розташування курганів - повідомлення № 98. У 2018 році відбулась зміна назви підприємства на ТОВ «ЮТС - Агропродукт», у зв'язку із чим, змінено директора, який був повідомленою особою, про що є відмітка в журналі повідомлень № 3 від 14 лютого 2018 року, проте станом на момент надіслання відзиву, відповіді на повідомлення - попередження не надійшло. Відповідач наголошує на тому, що всі суб'єкти господарювання попереджені про розташування у них на території курганів, які виявлені ОСОБА_4 у 2007 році та зобов'язані були їх не розорювати та вжити заходи щодо їх збереження. Відтак, з огляду на факт повідомлення позивача про розташування на орендованій ним земельній ділянці курганів, встановлений та зафіксований актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки від 26 квітня 2018 року, актом обстеження земельної ділянки від 26 квітня 2018 року та приписом від 21 травня 2018 року факт порушення позивачем норм земельного законодавства, відповідач вважає оскаржуваний припис законним, та таким, що скасуванню не підлягає.

Аналогічна позиція викладена у відзиві Ювілейної сільської ради Олешківського району Херсонської області.

Протокольною ухвалою від 25 жовтня 2018 року судом вирішено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, враховуючи необхідність надання позивачу часу для ознайомлення з відзивом, відкладено підготовче засідання на 13 листопада 2018 року. Від представника третьої особи - Ковальової В.І. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

13 листопада 2018 року підготовче засідання було відкладене на 14 листопада 2018 року, в зв'язку із клопотанням представника позивача надати йому час для подачі до суду відповіді на відзив.

14 листопада 2018 року до суду подано відповідь на відзив.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами, наведеними відповідачем у відзиві, так як державний інспектор не надав жодних відповідних замірів та розрахунків або матеріалів фото, відео зйомки, або будь-яких інших доказів, по яким було встановлено факти наявності курганів на земельній ділянці та їх самочинного зайняття позивачем. Крім того, товариство наголошує на тому, що відповідач не надав жодних доказів щодо повідомлення позивача про наявність курганів на відповідній земельній ділянці.

14 листопада 2018 року від відповідача та представника Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до суду надійшли заяви про розгляд даної справи у письмовому провадженні. Представник позивача до суду не з'явився, ніяких клопотань та/або заяв з цього приводу до суду не надходило.

Відтак, суд на підставі приписів ч. 9 ст. 205 КАС України приймає рішення розглядати дану справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані учасниками справи документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» від 12 квітня 2018 року № 120-ДК інспектором Лабеноком О.І. здійснено заходи з державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, шляхом проведення перевірки земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3.

26 квітня 2018 року на підставі зазначеного наказу, уповноваженим інспектором, за участю спеціаліста ІІ категорії Ювілейної сільської ради Ковальової Валентини Іванівни було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства ТОВ «ЮТС - Агропродукт» в особі директора Ярового В.І., за результатами якої було складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 120-ДК/160/АП/09/01/-18 та Акт обстеження земельної ділянки № 120-ДК/76/АО/10/01/-18.

Зі змісту актів вбачається, що: «земельна ділянка розташована на території Ювілейної сільської ради об'єднаної територіальної громади за межами населеного пункту селища Щасливе, 08-09, км на південь - південний захід від села на рівнині, складається з п'яти курганів: 1 курган площею 0,2625 га, 2 курган площею 0,0033 га, 3 курган площею 0,0094, 4 курган площею 0,1017 га, 5 курган площею 0,0706 га, що загально складає 0,8551 га. Орієнтовно розташовані біля та на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_3. Виявлено, що на курганах пам'ятках археології проводиться господарська діяльність, вони запахані та землі підготовлені до висадки сільськогосподарської продукції, що є фактом самовільного заняття земельної ділянки історико - культурного призначення».

Приписом від 21 травня 2018 року № 120-ДК/0073Пр/03/01/-18 зобов'язано ТОВ "ЮТС - АГРОПРОДУКТ" у строк до 20 червня 2018 року усунути порушення вимог земельного законодавства.

Вважаючи оскаржуваний припис протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 13 ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19 червня 2003 року № 963-IV (далі - Закон № 963) охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

В статті 2 Закону № 963 зазначено, що основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Відповідно до статей 4, 5 Закону № 963 об'єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 963, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються зокрема шляхом проведення перевірок.

Положеннями статті 10 вищезазначеного Закону визначено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, зокрема прямо передбачені права стосовно обстеження земельних ділянок, складання матеріалів перевірки (приписи, акти тощо) та передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використання та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування або за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 12 квітня 2018 року № 120-ДК, державним інспектором Лабеноком О.І. було здійснено заходи з державного контролю за дотриманням позивачем вимог земельного законодавства, який провадить свою господарську діяльність на земельній ділянці за кадастровим НОМЕР_3, що знаходиться в адміністративних межах Ювілейної сільради Олешківського району Херсонської області за межами населеного пункту селища Щасливе.

За результатами проведення перевірки складено акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства та акт обстеження земельної ділянки від 26 квітня 2018 року № 120-ДК/160/АП/09/01/-18, № 120-ДК/76/АО/10/01/-18.

За наслідками перевірки встановлено, що на земельних ділянках приватної форми власності, які передані в користування позивачу розташована курганна група орієнтовно розташована біля та на земельній ділянці за кадастровим НОМЕР_3, площа курганів складає 0,8551 га, вони є обробленими та використовуються для вирощування сільськогосподарської продукції, на підставі встановленого, у зв'язку із чим, державний інспектор дійшов висновку про самовільне зайняття позивачем земельних ділянок.

За даним порушенням видано припис від 21 травня 2018 року № 120-ДК/0073Пр/03/01/-18 у відношенні ТОВ "ЮТС - АГРОПРОДУКТ" (припис надіслано поштою на адресу товариства 22 травня 2018 року).

Відповідно до п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08 червня 2000 року № 1805-III (далі - Закон № 1805) до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: визначення меж територій пам'яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони; встановлення режиму використання пам'яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони; забезпечення захисту об'єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження та укладення охоронних договорів на пам'ятки.

Статтею 16 Закону № 1805 передбачено інформування про об'єкти культурної спадщини, в тому числі шляхом встановлення охоронних дощок, охоронних знаків, інших інформаційних написів, позначок на пам'ятках або в межах їхніх територій незалежно від форм власності.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЮТС - Агропродукт» орендує земельну ділянку громадянина ОСОБА_6 на підставі Додаткової угоди від 01 січня 2018 року № 3000443 до Договору оренди землі від 24 жовтня 2008 року. Відповідно до п. 1 цього договору новий орендар приймає на себе права та обов'язки сторони (орендаря), передбачені в Договорі оренди землі від 24 жовтня 2008 року, згідно якого право оренди зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 січня 2009 року № 07.

Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (земельні ділянки) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, площа - 11,93 га. Місце розташування земельної ділянки - Щасливцевська сільська рада, Олешківський район, Херсонська область (п. п. 1.1, 1.2, 1.3 Додаткової угоди). Земельна ділянка перебуває у власності громадянина ОСОБА_6 згідно Державного акта на право приватної власності на землю від 22 грудня 2003 року серії НОМЕР_2.

У державному акті зазначено схему земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 із зазначенням її меж. Проте, в державному акті відсутня інформація про розташування в межах даної земельної ділянки курганів чи інших об'єктів археологічної спадщини, не зазначено інших обмежень щодо використання даної земельної ділянки.

Відповідно до абзацу 7 п. 43 розділу «Прикінцеві положення» цього договору, невід'ємними частинами договору є: план-схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання - передачі об'єкта оренди; копії державних актів на право на земельні ділянки.

Однак, відповідачем до суду не надано будь-яких документів, на підтвердження того, що пам'ятку місцевого значення "курган" на вищезазначеній земельній ділянці визначено межами території та затверджено зону охорони. Відсутні докази того, що встановлено режим використання цього кургану, його територію та зону охорони, як того вимагає законодавство. Відповідачем не надано доказів, яким чином забезпечено захист цього об'єкту від загрози знищення, руйнування або пошкодження, що є прямим обов'язком відповідача.

Крім того, в матеріалах справи немає жодного доказу, що відповідачем укладались охоронні договори на пам'ятку культурної спадщини "курган" і що саме головне, відповідачем не надано доказу про інформування позивача, або власника про те, що в межах цієї ділянки знаходиться об'єкт культурної спадщини. На самому об'єкті або в межах території відсутні будь-які охоронні дошки, охоронні знаки, інші інформаційні написи, позначки.

Посилання відповідача на те, що позивач був проінформований про місцезнаходження курганів на земельній ділянці, що надана йому в користування, не підтверджені доказами, а тому не можуть братися до уваги судом при розгляді даної справи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Основного Закону України) (254к/96-ВР). Конституційний Суд України в абз. 2 пп. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, в силу своїх повноважень, саме Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області мало проінформувати власника або користувача земельної ділянки, про знаходження на ній пам'ятки археологічної спадщини, встановити на цій ділянці межові знаки, охоронні дошки, інші інформаційні написи чи позначки, щоб особа, яка порушить земельне законодавство, могла передбачити свою відповідальність за порушення встановлених обмежень.

Суд критично ставиться до того факту, що в Актах перевірки та обстеження земельної ділянки, які стали підставою для винесення оскаржуваного припису, зазначено, що: «курганна група складається з п'яти курганів, які орієнтовно розташовані біля та на земельній ділянці з відповідним кадастровим номером».

Суд зазначає, що наведені акти, складені відповідачем є актами індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, вказані Акти не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжують їх неоднозначне трактування, що в свою чергу, як вже зазначалося судом, не дає можливості встановити чи відносяться об'єкти історико - культурної спадщини (кургани) до земельної ділянки, що надана в користування позивачу.

Суд звертає увагу на те, що в своїх рішення Европейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів самовільного зайняття ТОВ "ЮТС - Агропродукт" земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1. Натомість, позивач довів протиправність оскаржуваного припису.

Судовий збір відшкодовується відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у справі є Державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Херсонської області Лабенок Олександр Іванович.

Однак, суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме з Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, оскільки Лабенок О.І. діяв, як посадова особа суб`єкту владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що має бути задоволеним повністю.

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис, винесений Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Херсонської області Лабеноком Олександром Івановичем від 21 травня 2018 року № 120-ДК/0073Пр/03/01/-18.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС - АГРОПРОДУКТ" (, 74360, Херсонська обл., Бериславський район, с. Новорайськ, вул. Промислова, 3) сплачену суму судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1762,00 грн. (тисяча сімсот шістдесят дві гривні), шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 7.1