Справа № 521/11136/18
Суддя: Мирончук Н. В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/521/247/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.,

при секретарі судового засідання: Власової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до капрала Управління патрульної поліції в Одеській області - Гибалюка Володимира Сергійовича, третя особа - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії EAA № 446356 від 17.06.2018 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. - скасувати.

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на таке.

17.06.2018 року о 00 годині 27 хв. по вулиці Щорса, у напрямку руху до Іванівського моста, позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, був зупинений екіпажем автомобілю патрульної поліції, який рухався позаду у попутному напрямку.

Під час з'ясування підстав для зупинки, інспектор патрульної поліції повідомив позивачу, про те що, він рухався по вулиці Щорса у напрямку вулиці Гостело та проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора по вулиці Щорса, чим порушив п. 8.7.3.г. Правил дорожнього руху.

На підтвердження зазначених обставин, на місці зупинки було оглянуто відеозапис, з якого на думку позивача, вбачалось, що на зображенні видно лише схожий транспортний засіб, а номерний знак автомобілю взагалі не видно.

Тобто, позивач висловив незгоду з процедурою розгляду справи, оскільки вважає, що обмежено його права на захист, щодо допиту свідків та дослідження інших відомостей, які мають суттєве значення для всебічного і об'єктивного встановлення всіх обставин справи та винесення законного рішення.

Незважаючи на вказане, стосовно нього було складено постанову про адміністративне правопорушення, а тому позивач звернувся з позовом до суду.

Позивач надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі.

Відповідач у судове засідання не прибув, хоча судом неодноразово відкладався розгляд справи та чотири рази справа призначалась до розгляду, незважаючи на те, що законом передбачено по даній категорії справ скорочені терміни розгляду справ, але відповідач своїм правом не скористався та доказів щодо правомірності прийнятої ним постанови, до суду не надав.

Представник третьої особи - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не прибув, надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Управління патрульної поліції в Одеській області.

В судовому засіданні встановлено, що 17 червня2018 року інспектором, капралом поліції батальйону №4 роти №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Гибалюком В.С.винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серії ЕАА № 446356.(а.с.5).

Відповідно до п. 6, 7 вказаної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за те, що останній 17.06.2018 року о 00:27 в м. Одесі по вулиці Щорса, 146, «керуючи ТЗ проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора", чим порушив п. 8.7.3.г, Правил дорожнього руху, а саме порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.(а.с. 5)

Законом України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Так, згідно до ч.1 ст. 52-3 вказаного Закону, до повноважень Національної поліції належить забезпечення безпеки дорожнього руху.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, визначено главою 22 КУпАП.

Статтею 279 КУпАП передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки.

На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Також, відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Крім того, Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також, п.9 Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачено, що до постанови додаються докази.

Проте, згідно до Постанови, серії EAA № 446356 від 17.06.2018 року,у п.9 : «До постанови додається …», інспектором, капралом поліції батальйону №4 роти №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Гибалюком В.С., не зазначено жодного доказу.

Крім того, у спірній постанові не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис порушення.

Також, у спірній постанові, місцем вчинення вказано вул.Щорса в м. Одесі.

Між тим, вулиця Щорса в м. Одесі перейменована з 27.04.2016р. Рішенням Одеської міської ради № 638-VII.

Тобто, такої назви вулиці Щорса в м. Одеса на час складення постанови - 17.06.2018 року, не існує.

Також, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім, доводів.

Проте, виходячи з доказів, вивчених у судовому засіданні, у спірній постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім, доводів.

Представник третьої особи, надав до суду матеріали відеозапису з місця події, згідно яких, як він вважає, можна об'єктивно підтвердити факт порушення правил дорожнього руху позивачем по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наданого відеозапису правопорушення, вбачається, що на жовтий сигнал світлофору проїхав автомобіль.

Проте, номерних знаків на автомобілі не видно з наданого відеозапису.

Де саме, та яким чином було зупинено позивача, доказів надане відео, не містить.

Де, та яким чином було розглянуто справу стосовно ОСОБА_3, доказів до суду не надано.

Проте, судом встановлено, що всупереч вимогам діючого КУпАП, відповідачем не було своєчасно відібрано пояснення у позивача, не зазначено доказів у постанові про вчинення правопорушником адміністративного правопорушення, не враховано пом'якшуючих та обтяжуючих обставин.

Таким чином, суд зазначає, що відеозапис, наданий до суду представником третьої особи, не містить доказів порушення позивачем правил дорожнього руху, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Між тим, суд звертає увагу на те, що, згідно до того ж наданого відеозапису, саме автомобілем поліцейських, тоді ж, було здійснено перетин суцільної лінії та виїзд на смугу зустрічного руху (а.с.39).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, у відповідності до до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Також, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії», Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд, дослідивши матеріали, надані до суду учасниками справи та відеозапис з місця події, вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, також, в матеріалах відеозапису відсутні жодні факти, які б могли бути визнані судом як докази про вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, виходячи з обставин, встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП проводився без дотримання норм, передбачених ст. ст. 258, 268, 279, 280 КУпАП, що не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, чим було порушено право позивача на належний розгляд його справи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, передбачених ст. 78 КАС України.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ст. 6 КАС України, суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому, суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Виходячи з конституційного принципу презумпції невинуватості, суд має тлумачити недостатньо обґрунтовані обставини на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, враховуючи вимоги ч.2 ст. 77 КАС України, з огляду на встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини, у суду відсутні, а відповідачем надані не були, суд вважає, що задоволення позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм права, враховуючи те, що відповідачем по справі не надано доказів щодо правомірності свого рішення, за таких обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та дотримання вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд зазначає, що постанова, серії EAA № 446356 від 17.06.2018 року, підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 77, 90, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, ч. 1 ст. 247, 251, 258, 268, 276, 279, 280, 283 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора капрала поліції батальйону №4 роти №2 Управління патрульної поліції в Одеській області - Гибалюка Володимира Сергійовича, третя особа - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії EAA № 446356 від 17 червня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено стягнення, у виді штрафу, в розмірі 425 грн., - скасувати.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 286, 295, 297 КАС України.

Суддя: Н.В. Мирончук