Справа № 460/2561/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2018 року м. Рівне №460/2561/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доСарненського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Рівненської області
про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинення певних дій., -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сарненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання неправомірними дій щодо нарахування пенсії за віком у розмірі нижче мінімального розміру та зобов'язання здійснити перерахунок розміру призначеної пенсії за віком, починаючи з 15 серпня 2017, нарахувавши її згідно з віком, стажем, рівнем заробітної плати, у розмірі не нижче мінімального розміру пенсії за віком з врахуванням вимог статей 27,28,42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою від 10.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1, отримавши право на постійне проживання у США у 2003 році у віці 73 років залишив межі України та виїхав за кордон, у зв'язку з чим, відповідач припинив виплачувати йому пенсію. В 2017 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду з вимогою поновити виплату йому пенсії. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 у справі №817/812/18 зобов'язано поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної йому пенсії з 15.08.2017. На виконання рішення суду відповідачем було поновлено виплату пенсії ОСОБА_1, однак у розмірі 91,80 грн. Вважає дії відповідача щодо нарахування йому пенсії нижче мінімального розміру неправомірними, незаконними і такими, що порушують його конституційні права, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

За змістом відзиву відповідача на позовну заяву від 29.10.2018 (а.с.30-35), Сарненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що органом Пенсійного фонду виконано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 у справі №817/812/18 у повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №817/812/18 перерахунку пенсії не стосувалися, а тому всі дії вчинені відповідачем правомірно та в межах покладених на нього зобов'язань. За наведеного, відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 у справі №817/812/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Сарненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплати раніше призначеної йому пенсії; Зобовязано Сарненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області поновити виплату ОСОБА_1 раніше призначену йому пенсію з 15 серпня 2017 року.

Зазначеним судовим рішенням встановлено наступні обставини, що в силу вимог частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, звільнені від доказування, а саме, що ОСОБА_1 є пенсіонером, якому з 01.01.1991 призначено пенсію по віку пожиттєво (посвідчення №129926 від 02.01.1992); 10.10.2003 позивач був знятий з обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Сарненському районі та йому припинено виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання до США.

На виконання рішення суду Сарненським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області було поновлено виплату ОСОБА_1 пенсії (а.с.20). Згідно з довідкою управління №663/02-25 від 03.10.2018 позивачу виплачується пенсія за віком при повному стажі у розмірі 91,80 грн.(а.с.17).

У відповідь на адвокатський запит від 23.08.2018, Сарненським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області листом від 28.08.2018 за №8178/02 повідомлено, що з 15.08.2018 на виконання рішення суду від 02.05.2018 у справі №817/812/18 ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії за віком у раніше встановленому розмірі. Пенсія виплачується у розмірі 91,80 грн., у тому числі, 54 грн. пенсія за віком; 4,98 грн. додаткова пенсія потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3; 9,96 грн. підвищення учаснику війни, 10,50 грн. підвищення непрацюючому, що проживає у зоні гарантованого добровільного відселення (категорія 3); 12,36 грн. доплата до мінімального розміру пенсії. За період з 15.08.2017 по 31.07.2018 пенсію ОСОБА_1 нараховано, виходячи з розміру 91,80 грн., доплату по перерахунку за вказаний період на суму 1060,13 грн. буде надіслано через відділення зв'язку після надходження коштів для фінансування пенсій, нарахованих за попередні періоди (а.с.18).

Не погоджуючись з розміром поновленої з 15.08.2017 пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками, а згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 визначено, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись із такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

З огляду на зазначене, позивач має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

В преамбулі вказаного Закону визначено, що закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у звязку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" №2017-III від 05.10.2000 визначено, що державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров'я та освіти. Основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Відповідно до статті 17 цього Закону до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне врахування" виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За нормами ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне врахування" пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де:П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму / мінімальної заробітної плати.

Таким чином, підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму. При цьому, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу.

Крім того, суд зазначає, що з 01.10.2017 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII розпочато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ.

Зважаючи на встановлене, суд дійшов висновку, що орган Пенсійного фонду при розрахунку пенсії позивачу повинен був враховувати його страховий стаж та заробітну плату і прийняти до уваги, що пенсія позивачеві повинна обраховуватись у розмірі, не нижчому рівня прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Як свідчать матеріали справи, Рівненським окружним адміністративним судом у рішенні від 02.05.2018 у справі №817/812/18 підтверджено право ОСОБА_1 на поновлення виплати пенсії з 15.08.2017.

На виконання цього рішення відповідачем було поновлено виплату пенсії позивачу, однак як встановлено судом відповідачем виплачується ОСОБА_1 пенсія у розмірі 91,80 грн., що не узгоджується із статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача, що ним було поновлено виплату позивачу пенсії у розмірі, яка була станом на момент припинення її виплати, на виконання рішення суду від 02.05.2018, оскільки виплата пенсії у такому розмірі суперечить нормам чинного пенсійного законодавства.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Петриченко проти України» (Заява №2586/07) від 12 липня 2016 року визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Аналогічних висновків Європейський суд з прав людини дійшов у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) та у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine) (заява № 5231/04, від 7 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України").

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача порушені протиправними діями Сарненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у нарахуванні ОСОБА_1 пенсії за віком у розмірі нижче мінімального розміру пенсії за віком.

З огляду на це, Сарненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області слід зобов'язати здійснити перерахунок розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 15 серпня 2017, нарахувавши її згідно з віком, стажем, рівнем заробітної плати, у розмірі не нижче мінімального розміру пенсії за віком з врахуванням вимог статей 27, 28, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 належать до задоволення в повному обсязі.

Правові підстави для застосування положень 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат не подавав.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (пров.Луговий, 3, с.Корост, Сарненський район, Рівненська область,34532, РНОКПП НОМЕР_1) до Сарненського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Рівненської області (вул.Суворова, 8, м.Сарни, Сарненський район, Рівненська область, 34502, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Сарненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у нарахуванні ОСОБА_1 пенсії за віком у розмірі нижче мінімального розміру пенсії за віком.

Зобов'язати Сарненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 15 серпня 2017 року, нарахувавши її згідно з віком, стажем, рівнем заробітної плати, у розмірі не нижче мінімального розміру пенсії за віком з врахуванням вимог статей 27, 28, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.