Справа № 500/5107/18
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/5107/18
Провадження № 2-а/500/118/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Петрової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти управління патрульної поліції в Одеській області Мамоменка Микити Сергійовича, третя особа - управління патрульної поліції в Одеській області департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

02.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 507416 від 30.07.2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова винесена не у спосіб передбачений законом та підлягає скасуванню з підстав того, що нормами КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складання протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Разом з тим, ОСОБА_1 не була надана можливість підготовки до розгляду справи відносно нього та не була надана можливість скористатися правом на правову допомогу.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, статей 280, 283 КУпАП в якій, зокрема зазначається технічний засіб, яким було здійснено фото або відеозапис правопорушення. З матеріалів справи вбачається, що у постанові про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення відповідачем, всупереч ст. 283 КУпАП, не вказано технічний засіб, яким був здійснений фото або відеозапис. Крім того, будь - які належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2018 року було залучено управління патрульної поліції в Одеській області департаменту патрульної поліції в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Представник відповідача інспектор 1 батальйону 1 роти управління патрульної поліції в Одеській області Мамоменко М.С. в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено відповідними поштовими повідомленням про отримання ним судових повісток, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв.

Представник третьої особи - управління патрульної поліції в Одеській області департаменту патрульної поліції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено відповідними поштовим повідомленням про отримання ним судової повістки, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 30.07.2018 року інспектором 1 батальйону 1 роти управління патрульної поліції в Одеській області Мамоменко М.С. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАВ № 507416 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі якою на підставі ч. 2 ст. 121 КУпАП застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

З вищезазначеної постанови від 30.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_1, 30.07.2018 року о 09 годині 15 хвилин на автодорозі ЕМ15 (Одеса - Рені) 230 км., керуючи транспортним засобом що здійснював регулярні перевезення пасажирів за маршрутом «24» Утконосівка - Ізмаїл, рухався з технічною несправністю, а саме тріщиною на лобовому склі в зоні дії склоочищувачів, що не відповідає вимогам стандартів ДСТУ 3649 - 2010 п. 6.8.5, чим порушив п. 31.1 ПДР, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Частина 2 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатаці.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З постанови відповідача від 30.07.2018 року вбачається, що в постанові не був зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Згідно п. 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами) технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, на відповідача, як на суб'єкта владних повноважень покладається обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт, що позивач під час руху транспортного засобу користувався засобом зв'язку тримаючи його у руках.

Згідно ч. 2 ст. 279 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, № рішення 73700340, головуючий - Стрелець Т.Г.

Проте, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

Крім цього, приймається до уваги, що правила дорожнього руху у відповідності до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (далі - Правила дорожнього руху України) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною другою статті 121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Згідно частини першої статті 121 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до вимог пункту 31.1. Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Випадки, коли експлуатація транспортних засобів заборонена, встановлені пунктами 31.2. - 31.7 Правил дорожнього руху.

Серед інших забороняється експлуатація транспортних засобів у разі відсутності передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду, а також у разі встановлення на склі додаткових предметів або нанесення покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість (підпункти "а", "в" пункту 31.4.7 Правил дорожнього руху).

Інших вимог щодо заборони експлуатація транспортних засобів у разі пошкоджень вітрових стекол Правила дорожнього руху не містять.

Щодо посилань відповідача на недотримання вимог пункту 6.8.5. ДСТУ 3649:2010, яким визначено, що на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників, то необхідно прийняти до уваги наступне.

Так, ДСТУ 3649: 2010 Національний стандарт України "Колісні транспортні засоби", "Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання", затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року N 630.

Відповідно до ст. 1 ДСТУ 3649: 2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі - КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Однак, зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649: 2010 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу.

Нормами статті 35 Закону України "Про дорожній рух" N 3353-XII від 30.06.93 передбачено проведення обов'язкового технічного контролю транспортних засобів, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Приписами частин 3, 4 ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно ч. 5 ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" обов'язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб'єкти проведення обов'язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Відповідно до ч. 7 ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить, зокрема, для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Відповідно до ч. 8 ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" на кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

В положеннях частини 1 статті 37 Закону України "Про дорожній рух" визначенні підстави для заборони експлуатації незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов'язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Частиною другою цієї статті унормовано, що експлуатація транспортних засобів також забороняється в разі: порушення вимог щодо їх переобладнання; порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв; виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення.

Беручи до уваги наведені положення Закону України "Про дорожній рух", слід дійти висновку, що законодавець покладає контроль щодо технічного стану автобусів на спеціальні суб'єкти проведення обов'язкового технічного контролю.

Як вбачається з оскаржуваної постанови ОСОБА_1, 30.07.2018 року о 09 годині 15 хвилин на автодорозі ЕМ15 (Одеса - Рені) 230 км., керуючи транспортним засобом що здійснював регулярні перевезення пасажирів за маршрутом «24» Утконосівка - Ізмаїл, рухався з технічною несправністю, а саме тріщиною на лобовому склі в зоні дії склоочищувачів, що не відповідає вимогам стандартів ДСТУ 3649 - 2010 п. 6.8.5, чим порушив п. 31.1 ПДР, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Разом з тим, із системного аналізу діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вбачається, що саме порушення Правил дорожнього руху України, а не стандартів ДСТУ є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, а отже не виконано обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення.

Таким чином, суть адміністративного правопорушення, зазначена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ N 507416 не відповідає об'єктивній стороні правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 507416 від 30.07.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 680 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 25.05.1999 року, РНОКПП - НОМЕР_1) до інспектора 1 батальйону 1 роти управління патрульної поліції в Одеській області Мамоменка Микити Сергійовича, третя особа - управління патрульної поліції в Одеській області департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 507416 від 30.07.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 680 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 03 грудня 2018 року.

Суддя: О.О.Бурнусус