Справа № 802/2240/17-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2240/17-а Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

30 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Мацького Є.М. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2018 року (повний текст рішення складено 10.01.2018 року, м. Вінниця ) у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Бар - благоустрій" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось комунальне підприємство "Бар-благоустрій" (далі - КП "Бар-благоустрій", позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки КП "Бар-благоустрій" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Автокомфорт плюс" та ПП "Технодорбуд" за період з 04.11.2013 по 31.12.2016, відповідачем було складено акт №2120/14-11/37572331 від 23.10.2017, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення № від 20.11.2017, яким КП "Бар-благоустрій" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 730949,00 грн. та № від 20.11.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму (з урахуванням штрафних санкцій) 1015206,00 грн. Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки відносно не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Автокомфорт плюс", ПП "Технодорбуд" та, відповідно, і з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із вимогами щодо їх скасування, так як вважають висновки податкового органу не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам податкового законодавства. В даному випадку відсутні рішення по кримінальному провадженні за фактом придбання та створення субєктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, тому вважають, що у податкового органу відсутні підстави вважати, що господарські операції між контрагентами не відбулись. Крім того зазначають, що господарські угоди між позивачем та ПП "Технодорбуд" були реально виконані сторонами, кожна оподаткована господарська операція належним чином оформлена, а податкові накладні відповідають встановленим вимогам.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.01.2018 року Адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасувано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № та № від 20.11.2017 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь комунального підприємства "Бар-благоустрій" судові витрати в сумі двадцять шість тисяч сто дев'яносто дві гривні 33 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач по справі подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.01.2018 року та прийняти нове рішення про відмову підприємству у позові.

Вимоги апеляційної скарги податковий орган обґрунтовує, тим, що встановлені перевіркою порушення податкового законодавства в дійсності мали місце. Як зазначила представник відповідача, відсутність у контрагентів позивача - ТОВ "Автокомфорт плюс" та ПП "Технодорбуд" основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення відповідного виду діяльності свідчать про те, що вказані суб'єкти господарювання мають всі ознаки підприємства створеного з метою формування "сумнівного" податкового кредиту. Отже, позивачем перераховувались кошти без мети настання передбачених наслідків, виключно з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, в зв'язку з чим дії підприємства призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України. Наголошують на наявність відкритого кримінального провадження №0000096 від 21.07.2016 за фатом придбання та створення суб'єктів підприємницької діяльності (в тому числі і ТОВ "Автокомфорт плюс") з метою прикриття незаконної діяльності, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 , ч. 1 ст. 209 та ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Таким чином вважають, що ГУ ДФС у Вінницькій області, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяла згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що комунальне підприємство "Бар-благоустрій" зареєстровано, як юридична особа, 29.04.2011, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1 а.с. 21-24) та являється платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість № 200124346 від 08.05.2013 (том 1 а.с. 25).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП "Бар-благоустрій" здійснює наступні види діяльності: "Виготовлення виробів із бетону для будівництва; Виробництво бетонних розчинів, готових для використання; Знесення; Підготовчі роботи на будівельному майданчику; Електромонтажні роботи; Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; Інші будівельно-монтажні роботи; Штукатурні роботи; Покриття підлоги й облицювання стін; Малярні роботи та скління; Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; Комплексне обслуговування об'єктів; Загальне прибирання будинків; Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об'єктів; Інші види діяльності із прибирання; Надання ландшафтних послуг; Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; Надання іншої соціальної допомоги без забезпечення проживання, н. в. і. у.; Організування поховань і надання суміжних послуг; Складське господарство; Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; Збирання безпечних відходів (основний); Інша діяльність щодо поводження з відходами; Будівництво житлових і нежитлових будівель; Будівництво доріг і автострад; Будівництво трубопроводів".

В період з 06.10.2017 по 13.10.2017 ГУ ДФС у Вінницькій області, на підставі наказу від 02.10.2017 за № 2778 та наказу від 11.10.2017 за №3014, проведено документальну позапланову виїзну перевірку КП "Бар-благоустрій" з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ "Автокомфорт плюс" та ПП "Технодорбуд" за період з 04.11.2013 по 31.12.2016.

Результати перевірки оформлено актом від 23.10.2017 за № 2120/14-11/37572331 (том 1 а.с.26-45).

Відповідно до висновків, викладених в зазначеному акті, в ході перевірки встановлено порушення позивачем:

- п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, у зв'язку з чим занижено податок на прибуток на загальну суму 730949,00 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 730949,00 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.2 ст. 200 ПК України, у зв'язку з чим занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на загальну суму 812165,00 грн., в тому числі: за травень 2015 року в сумі 16363,00 грн., за червень 2015 року в сумі 98267,00 грн.; за вересень 2015 року 174105,00 грн., за жовтень 2015 року в сумі 311595,00 грн.; за листопад 2015 року в сумі 34617,00 грн.

На підставі даних висновків відповідачем 20.11.2017 прийнято податкові повідомлення - рішення №, яким КП "Бар-благоустрій" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 730949,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму (з урахуванням штрафних санкцій) 1015206,00 грн.

Незгода позивача із прийнятими податковими-повідомленнями-рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням, що оскаржуються, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції судова колегія виходить із наступного.

Згідно п. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

В свою чергу, відповідно до п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг (п. 198.1. ст. 198 ПК України). А згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

З огляду на зазначені положення ПК України витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської діяльності є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В даній справі з'ясовано судом, що фактичною підставою для наведених в акті перевірки від 23.10.2017 за № 2120/14-11/37572331 висновків та для прийняття спірних податкових повідомлень - рішень слугувало відображене в акті перевірки судження ревізора - інспектора про те, що господарські операції між КП "Бар-благоустрій" та ТОВ "Автокомфорт плюс", ПП "Технодорбуд" не спричиняють реального настання правових наслідків, у зв'язку з чим позивачем, на думку податкового органу, порушені вищенаведені вимоги чинного законодавства України.

З акту перевірки, до такого висновку ревізор-інспектор, зокрема, дійшов проаналізувавши ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Клапоущак С.Ю. від 10.01.2017 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 21.07.2016 за фактом придбання та створення суб'єктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 , ч. 1 ст. 209 та ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, з якої вбачається, що ТОВ "Автокомфорт плюс" не мало матеріальних, технічних ресурсів для виконання своїх зобов'язань перед контрагентами. Крім того, ТОВ "Автокомфорт плюс" у 2016 році не подало декларацію по податку на прибуток, звіт про фінансові результати (форма №1-м) та додаток АМ, що на переконання відповідача, свідчить про неможливість придбання КП "Бар-благоустрій" у відповідного контрагента труб, відсіву та отримання інших послуг. Також, контролюючий орган при формуванні наведених в акті перевірки висновків, виходив з того, що за інформаційними даними податкового органу (Єдиний реєстр податкових накладних, в тому числі у розрізі номенклатури товару), на протязі 2015 року субпідрядні організації для фактичного виконання робіт з капітального та поточного ремонту дорожнього покриття вулиць в м. Бар платником ПП "Технодорбуд" не залучались. У підприємства відсутні трудові та технічні можливості для фактичного виконання даного обсягу робіт.

Відповідно до висновку податкового органу щодо відсутності реального здійснення фінансово - господарських взаємовідносин між КП "Бар-благоустрій" та ТОВ "Автокомфорт плюс", ПП "Технодорбуд", судом досліджено підстави та порядок здійснення позивачем спірних господарських операцій з контрагентами та встановлено наступне.

Щодо господарських операцій КП "Бар-благоустрій" з ТОВ "Автокомфорт плюс".

Суд встановив, що між КП "Бар-благоустрій" (покупець) та ТОВ "Автокомфорт плюс" (продавець) укладено договори про надання послуг поставки №23/10/15-01, №23/10/15-02, №23/10/15-03 від 23.10.2015, відповідно до яких продавець зобов'язується підготовити "Товар" до транспортування, оформити всі необхідні документи для транспортування "Товару", передати "Товар" до пункту призначення, а покупець зобов'язується прийняти "Товар". Пунктом 5.1 договорів визначено, що останні набувають чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих на себе обов'язків (том 1 а.с. 68-69, 72-73, 76-77).

Факт виконання умов даних договорів підтверджується наступними первинними документами наявними в матеріалах справи та дослідженими судом в судовому засіданні, а саме: видатковими накладними №РН-0000080, №РН-0000081, №РН-0000082 від 23.10.2015, платіжними дорученнями №98, №99, №100 від 23.10.2015 (том 1 а.с.70-71, 74-75, 78-79). При цьому, зазначені видаткові накладні складені відповідно до вимог Податкового кодексу України, містять усі обов'язкові реквізити та видані особою, зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент видачі таких видаткових накладних.

Проте, єдиним аргументом відповідача, висловленим в акті перевірки та відзиві на адміністративний позов є те, що угоди укладені позивачем із ТОВ "Автокомфорт плюс" не спричиняють реального настання правових наслідків, спрямовані на надання податкової вигоди, внаслідок чого, на думку відповідача, операції по формуванню податкового кредиту та податкові накладні, не можуть бути підставою для включення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених покупцем при придбанні товарів (послуг) (том 1 а.с. 32-33). Тому, на думку відповідача, наявність у КП "Бар-благоустрій" податкових накладних, за умови встановлення факту нездійснення господарських операцій, не є безумовною підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такою позицією відповідача виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати (витрати) для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податку.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, у первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (у редакції чинній на час вирішення спору).

У спірному випадку контролюючий орган послався на фіктивність контрагента позивача як суб'єкта господарювання та свої доводи підтверджував вироком, що набрав законної сили.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, висловленого, зокрема, в постанові від 01.12.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеппермінт» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, статус фіктивного (нелегального) підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а відтак господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про неправомірність податкових повідомлень - рішень винесеним за результатами господарської діяльності з ТОВ "Автокомфорт плюс" ґрунтується на не правильному застосуванні норм матеріального права.

Таким чином наявні, передбачені ст. 317 КАС України, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, а саме в частині скасування податкових повідомлень - рішень від 20.11.2017 року № по грошовому зобов'язанню з податку на прибуток в сумі 9750 грн. та від 20.11.2017 року № з податку на додану вартість в сумі 13541 грн., в тому числі основного платежу 10833 грн. та штрафної санкції на 2708 грн., що стверджується наданим відповідачем суду апеляційної інстанції розрахунком, який приєднаний до справи.

Аналогічна позиція щодо наявності та відсутності вироку у кримінальній справі щодо фіктивної господарської діяльності висвітлена у постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року у справі №826/147/14 (касаційне провадження №К/9901/4133/18) та у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №826/13879/13-а ( касаційне провадження №К/9901/2693/18).

Щодо реальності господарських операцій проведених між КП "Бар-благоустрій" та ПП "Технодорбуд" суд враховує наступне.

Так, досліджуючи реальність здійснення господарських операцій суд встановив, що між КП "Бар-благоустрій" (замовник) та ПП "Технодорбуд" (підрядник) укладено договори підряду №3, №4, №5, №6 від 19.05.2015, №7, 8, 9 від 12.06.2015, №10 від 18.06.2015, №11 від 09.07.2015, №12 від 16.07.2015, № 15 від 07.09.2015, №16 від 18.09.2015, № 17 від 21.09.2015, № 18 від 16.10.2015, №19, №20 від 26.10.2015. Належним чином завірені копії вказаних договорів підріду містяться в матеріалах справи.

Відповідно до умов договорів «Підрядник зобов'язується на свій ризик власними (власними і залученими) силами і засобами виконати відповідно до умов договору роботи щодо виконання робіт "Вибірковому капітальному або поточному ремонту дорожнього покриття в м. Бар Вінницької області" у встановлений строк, а замовник зобов'язується прийняти їх і оплатити. Пунктом 9.1 даних договорів передбачено, що замовлення, постачання, приймання, розташування, складування, охорона і подача матеріалів на майданчик, конструкцій, виробів здійснюється силами Підрядника. Він контролює якість, кількість і комплектність постачання цих ресурсів, на ньому лежить ризик їхньої випадкової втрати й ушкодження до моменту здачі завершених робіт.

Пунктами 10.1, 10.2 розділу 10 Договорів встановлено, що підрядник забезпечує повне, якісне і своєчасне ведення документації, яка передбачена Діючим порядком і цим договором і визначає особу, яка відповідає за її ведення. Підрядник здійснює ведення журналу виконання робіт. Журнал ведеться по окремих Роботах, і в ньому фіксується дата початку і закінчення основних видів робіт, складання актів "а приховані роботи, проведення випробувань матеріалів і перевірки якості робіт, причини затримок виконання робіт (відсутність ресурсів, механізмів, устаткування, робочої сили, погодні умови і т.і.), а також будь-яка інша інформація, що впливає на хід виконання робіт.

Факт виконання умов даного договорів підтверджується наступними первинними документами наявними в матеріалах справи та дослідженими судом в судовому засіданні, а саме: довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат; актами приймання виконаних будівельних робіт; локальними кошторисами на будівельні робота; підсумковими відомостями ресурсів; відомостями ресурсів до локальних кошторисів; зведеними кошторисними рахунками вартості об'єкта будівництва; дефектними актами; довідками про договірну ціну; рішеннями про затвердження кошторисних розрахунків, а також платіжними дорученнями, які підтверджують факт оплати виконаних робіт за вищезазначеними договорами (том 1 а. с. 175-269, том 2 а. с. 1-206, том 3 а.с.1-250).

Отже, отримані від контрагента позивача послуги (роботи) підтверджуються первинними документами та є оплаченими. Тобто, відбулись реальні зміни майнового стану платника податків позивача.

В свою чергу, судом встановлено, що єдиною підставою для формування податковим органом відображених в акті перевірки висновків щодо відсутності реального вчинення господарських операцій між ПП "Технодорбуд" та КП "Бар-Благоустрій" є відсутність у контрагента позивача документів (сертифікатів, технічних паспортів, актів, протоколів випробувань, належної кількості працюючих для виконання робіт за укладеними з позивачем договорами підряду, відсутність субпідряду.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно критично оцінив відповідні висновки податкового органу з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Отже, виконання в повному обсязі умов вказаних договорів позивачем та контрагентам підтверджується первинними документами.

В матеріалах справи містяться ряд договорів, укладених між позивачем (замовник) та Вінницькою обласною комунальною установою "Служба технічного нагляду за об'єктами житлово-комунального господарства" (виконавець) на здійснення технічного нагляду за поточним ремонтом дорожнього покриття (том 1 а.с. 84-172), яким встановлено, що замовник доручає, а виконавець виконує функції по забезпеченню контролю за дотриманням підрядними організаціями проектних рішень та вимог нормативних документів стосовно якості ремонтних робіт і відповідності їх обсягів та вартості, передбачених у затвердженій проектно-кошторисній документації; по здійсненню нагляду за виконанням робіт на об'єктах погоджених із замовником.

В підтвердження виконання Вінницькою обласною комунальною установою "Служба технічного нагляду за об'єктами житлово-комунального господарства" робіт по технічному нагляду за поточним ремонтом дорожнього покриття підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт та платіжними дорученнями. При цьому, жодних зауважень щодо якості робіт, проведених ПП "Технодорбуд" на виконання договорів підряду №3, №4, №5, №6 від 19.05.2015, №7, 8, 9 від 12.06.2015, №10 від 18.06.2015, №11 від 09.07.2015, №12 від 16.07.2015, № 15 від 07.09.2015, №16 від 18.09.2015, № 17 від 21.09.2015, № 18 від 16.10.2015, №19, №20 від 26.10.2015, додані до матеріалів справи документи не містять. Не повідомлено суду про такі випадки і представником відповідача в судовому засіданні.

Таким чином, суд встановив, що в даному випадку, господарські угоди між позивачем та ПП "Технодорбуд" були реально виконані сторонами, кожна оподаткована господарська операція належним чином оформлена, а податкові накладні відповідають встановленим вимогам.

Враховуючи вищевикладене, висновки акта перевірки щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій позивача з ПП "Технодорбуд" також не знайшли свого належного підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки спростовуються зазначеними нормами законодавства та дослідженими обставинами справи.

За таких обставин податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2017 року за № та № щодо господарських операцій з контрагентом ПП "Технодорбуд" є протиправними та підлягали скасуванню.

Таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині є правильним і підстави, визначені ст. 317 КАС України, для його скасування відсутні.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу ч. 2 ст. 77 КАС України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стосовно результатів господарської діяльності позивача з ТОВ "Автокомфорт плюс". За таких обставин заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат у справі, відповідно до вимог статті 139 КАС України - відсутні.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 317 КАС України визначено , що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення або ухвалу суду, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду і впливають на правильність прийнятого судового рішення, тому наявні підстави для часткового скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Бар - благоустрій" до ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 20.11.2017 року щодо господарських операцій з "Автокомфорт Плюс" скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити Комунальному підприємству "Бар - благоустрій" у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 20.11.2017 року № по грошовому зобов'язанню з податку на прибуток в сумі 9750 грн. та від 20.11.2017 року № з податку на додану вартість в сумі 13541 грн., в тому числі основного платежу 10833 грн. та штрафної санкції на 2708 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 грудня 2018 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Мацький Є.М. Капустинський М.М.