Справа № 821/918/18
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/918/18

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018р. по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018р. ФОП ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі, в якому просила визнати дії, пов'язані з нарахуваннями податкового боргу протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1116-17 від 7 березня 2018р. на суму 22 611,32грн..

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 8.08.2002р. вона є фізичною особою-підприємцем та згідно Свідоцтва платника єдиного податку Серія НОМЕР_1 від 28.05.2012р., виданого Генічеською міжрайонною ДПІ, та з 1.01.2012р. здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування.

У березні 2018р. податковим органом прийнято Вимогу про сплату боргу ФОП ОСОБА_2 за №Ф-1116-17 від 7.03.2018р. на суму 22 611,32грн. зі сплати єдиного внеску.

В подальшому, ФОП ОСОБА_2 оскаржила вказану вимогу до ДФС України, однак, рішенням податкового органу за №6124/Т/99-99-11-02-02-25 від 26.04.2018р. скаргу залишено без задоволення.

Позивачка зазначає, що дії ДФС по нарахуванню податкового боргу та винесенню вимоги є неправомірними, оскільки в силу ч.4 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкції за №449 вона звільнена від сплати єдиного внеску. Нарахування і сплата єдиного внеску в її випадку можливо тільки при укладенні договору про добровільну участь, який вона з податковим органом не укладала.

Посилаючись на вищевикладене просила позов задовольнити.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018р. адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано дії ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, пов'язані з нарахуванням податкового боргу зі сплати єдиного внеску ФОП ОСОБА_2, неправомірними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 7.03.2018р. №Ф-1116-17 на суму 22 611,32грн..

Стягнуто з ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704,8грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщенні про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті та відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган приймаючи оскаржувану вимогу діяв не в межах свої повноважень та з порушенням норм чинного законодавства України.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано сторонами, що ОСОБА_2 з 8.08.2002р. є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_1 від 28.05.2012р. ФОП ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування. З січня 2014р. ОСОБА_2 перебуває на обліку в Генічеському відділі обслуговування громадян ГУПФ України в Херсонській області та отримує пенсію за віком (пенсійне посвідчення НОМЕР_2 серія НОМЕР_3).

У березні 2018р. податковим органом винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_2 за №Ф-1116-17 на суму 22 611,32грн., яка отримана позивачкою рекомендованим повідомленням 24.03.2018р.. Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_2 оскаржила Вимогу до ДФС України. Однак, рішенням ДФС за №6124/Т/99-99-11-02-02-25 від 26.04.2018р. скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У зв'язку із вищевказаним, ОСОБА_2 звернулась в суд із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність дій та рішень ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі, з урахування підстав, за якими позивачка пов'язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за №2464-VI від 8.07.2010р. (надалі - Закон №2464).

Приписами п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Особи, зазначені у п.4 та 5-1 ч.1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (ч.4 ст.4 Закону №2464).

За правилами п.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за №499 від 20.04.2015р. (надалі - Інструкція №499), вказані фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_2 у відповідності до ч.4 ст.4 Закону №2464 звільнена від сплати єдиного внеску та може бути платником виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску.

Положеннями п.3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за №435 від 14.04.2015р. (надалі - Порядок №435) передбачено, що у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Приписами Розділу IV Порядку №435 регламентовано формування Звіту. Так, Звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок (п.1). Звіт повинен містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4-7 до цього Порядку. Фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 2 додатка 5 до цього Порядку. Протягом року в разі призначення пенсії подається Звіт з позначкою «призначення пенсії» за період до дати формування заяви на призначення пенсії, при цьому тип форми «початкова» не зазначається (п.11).

Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_2 самостійно подано до податкового органу в електронному вигляді Звіти з єдиного соціального внеску за 2014-2017р., де в таблиці 2 додатку 5 до Порядку №435 визначено сума, на яку нараховується єдиний внесок та зазначена нарахована сума єдиного внеску, а саме:

19.01.2015р., всього 14 616грн., ЄСВ - 5 071,8грн.;

20.01.2016р., всього 15 256грн., ЄСВ - 5 293,88грн.;

11.01.2017р., всього 17 262грн., ЄСВ - 3 797,64грн.;

11.01.2018р., всього 38 400грн., ЄСВ - 8 448грн.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_2 самостійно визначила базу нарахування єдиного внеску та подала до податкового органу Звіт у відповідності до п.3 розділу ІІІ Порядку №435.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що 8.02.2018р. в рамках строку подання звітності, для усунення помилки, ОСОБА_2, у відповідності до п.1 розділу V Порядку №435, сформовано та подано Звіт за 2017р., де в таблиці 2 додатку 5 в жодному рядку не зазначено суму, на яку нараховується єдиний внесок. У такий засіб ОСОБА_2 зазначено відсутність нарахувань єдиного внеску в 2017р..

Проте, у зв'язку з не зазначенням в Таблиці 2 сум нарахування єдиного внеску податковим органом вказаний Звіт не прийнято та повернуто на електронну адресу позивачки.

Апеляційний суд вважає, що Звіт від 8.02.2018р. містить усі данні про страхувальника, тобто відповідає вимогам Порядку №435. В звіті не зазначено позначкою «призначення пенсії», оскільки п.11 передбачена подача такого Звіту протягом року в разі призначення пенсії. В нашому випадку пенсія ОСОБА_2 була призначена ще в 2014р..

Приписами ст.13, 14 Закону №2464 визначено, що податковий орган зобов'язаний здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону. При цьому вправі отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом.

При отриманні Звіту за 2017р. з «нульовими» показниками податковий орган мав отримати пояснюючу інформацію від ОСОБА_2 щодо подання і заповнення Звіту. Однак, ДФС не прийняв «уточнюючий» звіт та повернув його позивачці.

У відповідності до п.1 розділу V Порядку №435, у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту, страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком.

Таким чином, апеляційний суд зазначає. що дії податкового органу по нарахуванню єдиного внеску за 2017р. є протиправними.

За правилами ч.4 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Інструкцією №449 передбачено певний порядок формування та направлення вимоги про нарахування боргу та подальший порядок його сплати.

Відповідно до п.1 розділу VI вказаної Інструкції до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові (пункт 4).

Як вбачається із матеріалів справи, 7.03.2018р. податковим органом сформована Вимога про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-1116-17 на суму 22 611,32грн..

До суми боргу, вказаній у Вимозі віднесена і сума єдиного внеску за 2017р. у розмірі 8 448грн..

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ГУ ДФС приймаючи оскаржувану вимогу про сплату боргу діяло з порушенням норм законодавства України.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв