Справа № 0240/2961/18-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2961/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н.Л.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

30 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року (судове рішення ухвалене 03 жовтня 2018 року, час ухвалення судового рішення 18:55 год., дата виготовлення повного тексту судового рішення 03 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Київська митниця ДФС про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа Київська митниця ДФС у якому просив суд :

- визнати протиправною бездіяльність Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області з виконання судового рішення від 25.04.2018 у справі № 802/1339/17-а, за яким на користь ОСОБА_2 слід стягнути відповідну частину штрафу з ОСОБА_3 і зобов'язати державного виконавця здійснити виконавчі дії з виконання судового рішення від 25.04.2018 у справі № 802/1339/17а, в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", серед яких: звернути стягнення на заробітну плату; накласти арешт на майно (кошти) боржника, від виконання яких державний виконавець ухилився без достатніх підстав.

- стягнути на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) із Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 35000 грн., завданої протиправною бездіяльністю Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, що виразилося у невиконанні судового рішення від 25.04.2018 у справі №802/1339/17-а, шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

- у разі ухвалення рішення на користь позивача, застосувати контрольні повноваження, передбачені ст.267 КАС України, а саме встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі - зобов'язати Бориспільський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області подати звіт про виконання судового рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №802/1339/17-а.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (, вул.Київський Шлях,63, м.Бориспіль, Київська область) з виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №802/1339/17-а.

Зобов'язано Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (, вул.Київський Шлях,63, м.Бориспіль, Київська область) здійснити виконавчі дії з виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №802/1339/17-а відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (, вул.Київський Шлях,63, м.Бориспіль, Київська область) з виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №802/1339/17-а.

Зобов'язано Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (, вул.Київський Шлях,63, м.Бориспіль, Київська область) здійснити виконавчі дії з виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №802/1339/17-а відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

А саме, відмовлено в задоволенні наступних позовних вимог:

- стягнути на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) із Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 35000 грн., завданої протиправною бездіяльністю Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, що виразилося у невиконанні судового рішення від 25.04.2018 у справі №802/1339/17-а, шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

- у разі ухвалення рішення на користь позивача, застосувати контрольні повноваження, передбачені ст.267 КАС України, а саме встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі - зобов'язати Бориспільський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області подати звіт про виконання судового рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №802/1339/17-а.

В апеляційній скарзі позивач просить саме ці дві вимоги задовольнити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 35000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова Пленуму ВСУ №4) - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням, під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Колегія суддів зазначає, що наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачем надано письмові докази про те, що позивач змушений був доводити протиправність бездіяльності органу ДВС, неодноразово звертався до вищестоящих органів із скаргами, звертався безпосередньо до боржника з приводу добровільного виконання рішення, витрачав свій час на судові спори та вживав всіх можливих заходів на поновлення своїх порушених прав, тобто вчиняв всі необхідні дії для сприяння примусового виконання судового рішення, яке безпідставно та в порушення закону не виконувалося уповноваженим на це органом.

При цьому доводи позивача про завдання йому моральної шкоди ґрунтуються на протиправності діянь органу ДВС, як державного органу, наділеного владними функціями приймати рішення для своєчасного та реального виконання виконавчих документів та полягають у тому, що державний виконавець не здійснив жодних дій з примусового виконання постанови суду від 25.04.2018. Також позивач посилається на те, що змушений докладати зусиль для того, щоб державний виконавець та посадові особи органу ДВС виконували свої обов'язки. Тобто, у даній справі суд встановив порушення прав позивача, а дослідженню підлягав розмір завданих йому моральних та душевних страждань завданих Відповідчем-1 у межах спірних правовідносин.

Позивач обгрунтовував вимогу про відшкодування шкоди також погіршенням стану здоров'я, однак це не є єдиною підставою для звернення до суду.

Разом із позовною заявою щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди позивачем надано консультативне заключення про недопустимість стресових ситуацій, отже їх наслідком є загострення Хвороби Крони, на яку хворіє позивач, ще створює загрозу його життю, при цьому реальне погіршення стану здоров'я підтверджено медичною документацією. Тривалість цього підтверджується листком непрацездатності, за яким позивач у період судового спору у цій справі, перебував на лікуванні у закладі охорони здоров'я. Тобто замість відновлення втраченого здоров'я, до періоду ремісії, приймав участь в судовому засіданні для доведення порушення своїх прав органом ДВС.

Позивач зазначив, що через невиконання судового рішення відчуває приниження і зневагу з боку органу державної влади, втратив довіру до органу держави, на який покладений обов'язок з примусового виконання судових рішень. Позивач позбавлений права на кошти, що руйнує його душевний спокій, завдає моральних переживань, змушує нервувати, створює дискомфорт.

В позові наведені доводи щодо наявності душевних страждань, завданих неправомірною бездіяльністю відповідача, які не спростовані учасниками справи та судом. При цьому зі змісту консультативного заключення, наданого кандидатом медичних наук, доцентом Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова, стресові ситуації викликають загострення Хвороби Крона та виразкової хвороби з розвитком ускладнень, які загрожують життю. Позивач має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатну матір. Ситуація з невиконання рішення на користь позивача та систематичне порушення його прав органом ДВС, вочевидь є психотравмуючою для позивача. Постійні думки позивача про неможливість працювати особі з інвалідністю для соціальної адаптації, страх втратити роботу, що буде мати наслідком погіршення матеріального становища його родини та страх за своє життя, безумовно завдає йому стрес, який позивач переживає кожний день свого життя.

Отже медичні документи доводять погіршення стану здоров'я позивача, проте вони не є як єдиними доказами спричинення моральної шкоди, як помилково вважає суд.

В обгрунтування вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивач зазначав не тільки, і не стільки погіршення стану здоров'я (фізичні страждання), вказував на страждання, заподіяні йому також внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.

Неправомірна поведінка Відповідача-1 призвели до того, що він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, так як у зв'язку із необхідністю прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання своїх прав, відривався від виконання своїх трудових обов'язків. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього переживань, стресу, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані.

За ухвалою ВССУ від 08.11.2017 №459/2123/16-ц зазначені обставини дають підстави для висновку про відшкодування заподіяної моральної шкоди особі.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.07.2018 у справі №761/34063/16-ц (провадження №61-19262св18) без з'ясування фактичних обставин справи та надання судом відповідної оцінки доводів позивача та відповідних доказів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій державного виконавця, ухвалити у справі законне й обгрунтоване рішення неможливо. При цьому обгрунтовуючи факт завдання моральної шкоди та її розмір, позивач зазначав, що тривале невиконання судового рішення змушувало його неодноразово звертатися за захистом порушеного права до органу державної виконавчої служби, Міністерства юстиції України, правоохоронних органів та суду, що призвело до порушення його звичного способу життя, втрати здоров'я, великої кількості часу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08.11.2017 у справі №6-99цс17, надмірно тривале невиконання державним виконавцем рішення суду є підставою для стягнення моральної та іншої шкоди

Однак колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди повинен бути співмірним з завданою шкодою, а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині на суму 8000 грн.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду колегія суддів зазначає наступне.

Контроль за виконанням судового рішення здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Суд вирішує питання про встановлення судового контролю з метою надання додаткових гарантій виконання судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при ухваленні судом першої інстанції рішення від 03 жовтня 2018 року у даній справі судовий контроль не встановлювався.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб"єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов"язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Аналізуючи наведені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що зобов"язання субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов"язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб"єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.

Суд першої інстанції, за наслідками встановлених обставин та досліджених доказів, не знайшов підстав для встановлення судового контролю шляхом надання строку виконання рішення суду відповідачем, а судом апеляційної інстанції справа в частині задоволення позовних вимог не переглядалась та не досліджувалась, оскільки не була в цій частині оскаржена.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про встановлення судового контролю.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Київська митниця ДФС про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування шкоди скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Ухвалити в цій частині нове рішення яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) із Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 8000 (вісім тисяч) грн., завданої протиправною бездіяльністю Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, що виразилося у невиконанні судового рішення від 25.04.2018 у справі №802/1339/17-а, шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 грудня 2018 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.