Справа № 813/3234/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/2249/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Хома О.П.,

час ухвалення рішення: 16:48:38,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 13.09.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, яким просив зобов'язати відповідача прийняти поданий ним звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за витрати під час стажування (відрядження) за період з 11.09.2017 року до 27.12.2017 року в сумі 33480,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що видами післядипломної освіти поліцейських відповідно до норм законодавства є, зокрема перепідготовка, підвищення кваліфікації, стажування. Поліцейські направляються у відрядження, зокрема, на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів. ОСОБА_1 було видано посвідчення про відрядження 02.08.2017 року, підписане керівником установи та скріплене печаткою. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 у спірному випадку було відправлено у відрядження. Факт проходження позивачем стажування та понесення ним витрат в період стажування підтверджено документально, тому у відповідача були відсутні правові підстави для неприйняття поданого ним звіту про використання коштів, виданих на відрядження, та відшкодування цих коштів в сумі 33480,00 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що воно є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а також суд неповно з'ясував обставини, що мали значення для вирішення справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 був направлений не у відрядження, а для проходження стажування, як виду післядипломної освіти, у зв'язку з чим коштами на відрядження не фінансувався. Такі твердження відповідач обґрунтовує тим, що позивач був направлений не у навчальний заклад, а у підрозділ Національної поліції, не брав участі у заходах, для яких зазвичай поліцейські відправляються у службові відрядження, а саме у проведенні конференцій, семінарів та інших заходів, не проводив навчання працівників органів поліції, а лише проходив стажування. Також про те, що позивач не перебував у відрядженні свідчить та обставина, що термін стажування становив 108 днів, а розмір фінансування відрядження обмежений 60 днями. Крім того, відповідач зазначає, що з метою посилення соціального захисту поліцейських, які направлені для проходження стажування до управлінь захисту економіки в Донецькій та Луганській областях, виплату їм грошового забезпечення було рекомендовано проводити з урахуванням додаткового преміювання у розмірах до 2000 грн. понад установлені рекомендовані граничні розміри грошового забезпечення за відповідними посадами пропорційно часу перебування на стажуванні. За період стажування позивач отримав премію на 7181,39 грн. більше, ніж інші співробітники, які не були направлені на стажування, що свідчить про додаткове фінансування у зв'язку з направленням позивача на стажування в іншу місцевість.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, відповідно до наказу заступника голови - начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 22.08.2017 року № 882 «Про організацію стажування працівників ДЗЕ» ОСОБА_1, оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки Управління захисту економіки у Львівській області, було відряджено для проходження стажування з 11.09.2017 року до 27.12.2017 року до Управління захисту економіки в Луганській області.

В преамбулі даного наказу зазначено, що він прийнятий відповідно до ст. 75 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) та розділу IX «Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції», затвердженого наказом МВС від 24.12.2015 року № 1625, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.01.2016 року за № 76/28206, з метою формування і закріплення на практиці професійних знань, умінь, навичок, а також перевірки ділових якостей поліцейських.

Факт проходження позивачем стажування у вказаний період підтверджується документально, зокрема, складеною керівником стажування відгуком-характеристикою від 03.01.2018 року, і не заперечується відповідачем.

Після закінчення стажування і повернення до постійного місця несення служби ОСОБА_1 склав і подав до Департаменту захисту економіки Національної поліції України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, до якого додав документи, що підтверджують витрати під час стажування (відрядження).

Однак листом від 23.01.2018 року № 786/39/02-2018 відповідач повернув ОСОБА_1 без виконання документи щодо авансового звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, мотивуючи свої дії тим, що стажування поліцейських не є службовим відрядженням, строк якого не може перевищувати в межах України 30 календарних днів, відповідно до норм п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями , які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" та п. 3 «Інструкції про службові відрядження поліцейських в межах України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року № 672.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність таких дій відповідача, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (Закон № 580-VIII) післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України "Про вищу освіту", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, і складається з: спеціалізації; перепідготовки; підвищення кваліфікації; стажування.

Відповідно до п. 7 розділу 1, п. п. 1, 4 розділу ІІІ «Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2015 року № 1625, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.01.2016 року за № 76/28206 (Положення № 1625), одним із видів післядипломної освіти є стажування - набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов'язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Тривалість навчання в системі післядипломної освіти визначається відповідно до навчальних планів та програм і встановлюється навчальним закладом, органом поліції, підприємством, установою, організацією, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься навчання, відповідно до законодавства за погодженням із замовником.

Фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до п. п. 2, 3 розділу І «Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року № 672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 року за № 1042/30910 (Інструкція № 672 ), службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов'язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби. Основними завданнями службових відряджень є, зокрема, участь у проведенні нарад, конференцій, семінарів та інших заходів; навчання працівників органів (підрозділів) поліції.

Згідно з п. 2 розділу II Інструкції № 672 строк відрядження не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, але з дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов'язки строк відрядження може бути продовжено, при цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів. Строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання.

Відповідно до п. п. 1, 3, 4, 8 розділу ІІІ Інструкції № 672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження» (далі - картка АІС «Відрядження») (додаток 1), які оформлюються відрядженою особою. Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження. На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер. Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється. Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою. Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов'язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу. Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Таким чином, Інструкцією № 672 чітко передбачено, що поліцейські направляються у відрядження, зокрема, на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів. В свою чергу, перепідготовка, підвищення кваліфікації, стажування відповідно до норм Закону № 580-VIII і Положення № 1625 є видами післядипломної освіти поліцейських.

Як встановив суд, відповідно до наведених вище норм ОСОБА_1 було видано посвідчення про відрядження 02.08.2017 року № 604, згідно з яким термін відрядження становив 108 днів, з 11.09.2017 року до 27.12.2017 року. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії цього посвідчення, воно підписане керівником установи та скріплене печаткою.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 у спірному випадку було відправлено саме у відрядження.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав, що позивач, перебуваючи на стажуванні, виконував наказ начальника Департамент захисту економіки Національної поліції України від 22.08.2017 року № 882 «Про організацію стажування працівників ДЗЕ» і не мав права не виконувати рішення керівництва про відрядження та, відповідно, не міг уникнути витрат під час відрядження.

Доводи відповідача про те, що позивач був направлений не у навчальний заклад, а у підрозділ Національної поліції, не брав участі у заходах, для яких зазвичай поліцейські відправляються у службові відрядження, а саме у проведенні конференцій, семінарів та інших заходів, не проводив навчання працівників органів поліції, на думку колегії суддів, не спростовують зазначених вище висновків, оскільки місце та форма проходження стажування поліцейським не має визначального значення для встановлення факту відрядження.

Доводи відповідача про те, що термін стажування позивача становив 108 днів, а розмір фінансування відрядження обмежений 60 днями, колегія суддів вважає безпідставними і не бере до уваги, оскільки п. 2 розділу II Інструкції № 672 встановлено, що строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання. Тобто у разі направлення поліцейського для перепідготовки, підвищення кваліфікації чи інших видів післядипломної освіти, строк відрядження встановлюється в межах строку навчання і у спірному випадку такий строк не був перевищений.

Також колегія суддів враховує, що Департамент захисту економіки Національної поліції України не надав жодних пояснень та обґрунтувань чому ОСОБА_1 було видане посвідчення про відрядження, хоч відповідач стверджує, що перебування позивача на стажуванні в Луганській області не було відрядженням.

Відповідно до п. 9 Інструкції № 672 витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.03.1998 року за № 218/2658.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 встановлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: 1) витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

Як встановив суд, понесені ОСОБА_1 витрати за період з 11.09.2017 року до 27.12.2017 року в сумі 33480,00 грн. підтверджуються належним чином оформленими та достатніми документами, копії яких є в матеріалах справи, а саме: квитанціями до прибуткового касового ордера, рахунками-фактурами, актами здачі-приймання робіт (надання послуг), платіжними дорученнями, копіями реєстраційних документів ФОП ОСОБА_3, якою надавалися послуги з оренди приміщення для проживання (виписка з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва платника єдиного податку, довідки про взяття на облік платника податків, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця).

Згідно з поданим позивачем звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, загальна сума витрачених у відрядженні коштів складає 33480,00 грн., з них: добові 6480,00 грн., витрати на проживання у вересні 2017 року (20 діб) - 5000,00 грн., витрати на проживання у жовтні 2017 року (31 доба) - 7750,00 грн., витрати на проживання у листопаді 2017 року (30 діб) - 7500,00 грн., витрати на проживання у грудні 2017 року (27 діб) - 6750,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що факт проходження ОСОБА_1 стажування та понесення ним витрат в період стажування підтверджено документально, фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що сума понесених позивачем витрат у розмірі 33480,00 грн. повинна бути відшкодована Департаментом захисту економіки Національної поліції України.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки підставою для стягнення грошової компенсації за витратами під час стажування (відрядження) є звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, поданий ОСОБА_1, тому дану вимогу слід задовольнити.

Щодо доводів відповідача про те, що з метою посилення соціального захисту поліцейських, які направлені для проходження стажування до управлінь захисту економіки в Донецькій та Луганській областях, їм виплачувались додаткові премії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 3, 12 «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799, премія є складовою частиною грошового забезпечення поліцейського, а керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Таким чином, премії є заохочувальним додатковим видом грошового забезпечення, призначаються та виплачуються поліцейським, зокрема, за особливий характер проходження служби та з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на них завдань, як у випадку проходження ОСОБА_1 стажування на території Луганської області.

Водночас, відшкодування витрат на відрядження не входить до складу грошового забезпечення, а є компенсаційною виплатою, призначеною для компенсації витрат, понесених поліцейським особисто за час перебування у відрядженні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що відшкодування витрат на відрядження та премія за правовою природою є абсолютно різними виплатами, а тому виплата поліцейському премії в період його перебування у відрядженні в розмірі, більшому ніж поліцейським, які проходили у відповідний період службу в місцях постійного несення служби, не заміняє відшкодування понесених ним витрат під час відрядження за рахунок особистих коштів та не звільняє керівництво від обов'язку відшкодування таких коштів.

Також, на думку колегії суддів, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за витрати під час стажування (відрядження) в сумі 33480,00 грн. є похідною від попередньої вимоги, позивачем підтверджено витрати у вказаній сумі, а тому друга позовна вимога також підлягає до задоволення.

При цьому, на думку колегії суддів, у даному випадку стягнення з відповідача спірних коштів в конкретній сумі є належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки, як зазначено вище, ОСОБА_1 просив відшкодувати витрати, понесені під час відрядження, які згідно із наведеними вище нормами законодавства підлягають відшкодуванню, ці витрати підтверджені належними та достатніми доказами, а відповідач, в свою чергу, не надав жодних заперечень та доказів необґрунтованості чи непідтвердженості вказаної суми.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі № 813/3234/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено 30.11.2018 р.