Справа № 520/9051/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 520/9051/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Григорова А.М.

суддів: Лях О.П. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2018, суддя Старосєльцева О.В., повний текст складено 19.10.18 по справі № 520/9051/18

за позовом ОСОБА_1

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про 1) визнання протиправними та неправомірними дій з приводу винесення наказу №865-о від 10.09.2018 р. щодо призначення полковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби протиправним та неправомірним, 2) скасування наказу № 865-о від 10.09.2018.,,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу ВПП ДФС про визнання протиправними та неправомірними дій з приводу винесення наказу №865-о від 10.09.2018р. щодо призначення полковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби протиправним та неправомірним та скасування наказу №865-о від 10.09.2018р.

Разом із позовною заявою позивачем було подано оформлене окремим документом клопотання про забезпечення позову.

В означеному клопотанні позивач просив суд зупинити дію наказу Офісу ВПП ДФС №865-о від 10.09.2018р. щодо призначення полковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого з ОВС третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2018р. заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вищезазначене рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 р. прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного рішення. Вказує, що, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. З урахуванням зазначеного, вказує, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективні захист та понвлення його порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки подальша дія наказу Офісу великих платників Державної фіскальної служби №865-0 від 10.09.2018р. «Щодо призначення полковника податкової міліції ОСОБА_1.» сприяє можливості дисциплінарного впливу, а за наслідками дисциплінарного впливу - звільнення, що виключає можливість подальшого призначення його на посаду за згодою. Крім того, зазначає, що наведений спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету, а зупинення дій оскаржуваного наказу до завершення розгляду справи по суті не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження та захист існуючого становища, моїх інтересів та прав до розгляду справи по суті. Таким чином, вважає, що під час прийняття рішення щодо забезпечення позову судом не у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення по справі, у зв'язку з чим ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 19.101.2108 р. підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову задоволенню. На підставі вищевикладеного просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2018р. з питань забезпечення адміністративного позову по справі 520/9051/18. Ухвалити рішення про зупинення дії наказу Офісу великих платників Державної фіскальної служби №865-о від 10.09.2018р. щодо призначення полковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби.

Від Офісу великих платників Державної фіскальної служби, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою позивача не погоджується. Вказує, що позивачем не надано жодних доводів та обставин на підтвердження існування протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи при винесенні оскаржуваного наказу щодо призначення на посаду.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на їх задоволенні. Також позивач зазначив, що не зупинення дії оскарженого наказу може призвести до негативних для нього наслідків. Вказав, що виконання наказу позивачем, значно ускладнено, та потягне за собою настання негативних наслідків щодо житлових та особистих прав, а не виконання даного наказу сприяє можливості дисциплінарного впливу.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції залишити без змін ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви , суд першої інстанції виходив з того, що зміст самої позовної заяви та заявленого клопотання, а також характер спору не дозволяє суду дійти до переконливого висновку про існування в даному випадку передбачених ст.150 КАС України підстав для забезпечення позову, оскільки жодних доводів на підтвердження існування у спірних правовідносинах таких обставин, окрім самого лише твердження про необхідність забезпечити позов, подана позивачем заяв не містить.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Положеннями ч.1 ст.151 КАС України визначені види забезпечення позову, а саме: 1) зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) заборона відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановлення обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Судом встановлено, що предметом позову є визнання протиправними та неправомірними дії з приводу винесення наказу №865-о від 10.09.2018р. щодо призначення полковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби протиправним та неправомірним та скасування наказу №865-о від 10.09.2018р.

При цьому, позивач просить забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Офісу ВПП ДФС №865-о від 10.09.2018р. щодо призначення полковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого з ОВС третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби

Однак, колегія суддів зазначає , що така вимога не може бути предметом забезпечення позову, який передбачений ст. 151 КАС України.

Даний спір є спором щодо проходження публічної служби.

Сформована у такий спосіб вимога як вид забезпечення позову, по суті є фактично позовною вимогою.

В разі задоволення заяви позивача про забезпечення позову будуть змінені і правовідносини по проходженню публічної служби у спосіб, який фактично є задоволенням позову.

Таким чином, заявлене клопотання про забезпечення позову у спосіб, зазначений позивачем по суті є позовною вимогою, задоволення якої до розгляду справи по суті є неприпустимим, оскільки, якщо судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, то це не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, зазначені позивачем обставини можуть бути встановлені виключно в ході судового розгляду по суті адміністративної справи, при перевірці правомірності оспорюваних дій та рішень суб'єкта владних повноважень - відповідачів у справі.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в разі забезпечення позову у спосіб зазначений позивачем, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Також колегія суддів зазначає, що даний спір виник у правовідносинах з проходження публічної служби в податковій міліції, але стосується не звільнення з посади, а навпаки - призначення на посаду.

Призначення особи на посаду та виникнення обовязку виконання службовцем роботи за посадою (особливо у випадку знаходження працівника у розпорядженні органу, тобто необіймання жодної штатної посади) не є явною та очевидною ознакою протиправності і незаконності управлінського діяння владного суб'єкта.

Колегія суддів зазначає, що доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також щодо наявності очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності відповідача, позивачем не надано.

Не конкретизовано яких саме зусиль буде змушений буде докласти ОСОБА_1 та яких понесе витрат у разі невжиття судом заходів, про які вона просить.

Посилання позивача в апеляційній скарзі та судовому засіданні суду апеляційної інстанції на ті обставини, що в разі виконання наказу будуть порушені його житлові та особисті права, а в разі не виконання даного наказу його буде притягнуто до відповідальності, суд не вважає підставою задоволення заяви про забезпечення позову.

Предметом даного розгляду не є законне чи не законне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Щодо порушення житлових та інші права, а саме необхідності отримання житла, зняття з черги на житло, та інше, колегія суддів зазначає наступне.

Дані посилання позивача не носять конкретного характеру. Позивачем не обгрунтовано не можливості тимчасового виїзду за місцем роботи, зі збереженням відповідних житлових прав, на час розгляду справи.

Також, слід зазначити, що сам факт звернення позивача до суду не може бути автоматичною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, тому, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 по справі № 520/9051/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 03.12.2018.