Справа № 826/8575/17
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8575/17 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 липня 2018 року (повний текст складено 30 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 квітня 2017 року №1.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було встановлено наявність у позивача об'єкта оподаткування земельним податком, а саме чи земельна ділянка під нежитловою будівлею АДРЕСА_1 належить позивачу.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, в суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об'єкт, а з ним і обов'язок сплачувати земельний податок чи орендну плату.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та платником єдиного податку 3 групи, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 (а.с.10) та свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12) одним з видів діяльності позивача є 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 лютого 2013 року у справі №826/1418/13-а (а.с.28), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2013 року (а.с.30) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2014 року, встановлено, що ОСОБА_3 є власником двоповерхової нежитлової будівлі (літ.А) загальною площею 847,9 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу та реєстраційного посвідчення про державну реєстрацію права власності.

Приміщення у будівлі АДРЕСА_1 позивач здає в оренду іншим суб'єктам господарювання, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами оренди нежитлового приміщення №20/1 від 23 серпня 2013 року (а.с.16), №18/2 від 01 травня 2014 року (а.с.20), №7 від 01 лютого 2015 року (а.с.24).

28 квітня 2017 року ГУ ДФС у м.Києві винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1 (а.с.9), яким згідно з пп.54.3.3. п.54.3 ст.54 та відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 298807,84 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що оскільки матеріали справи не містять доказів того, що земельна ділянка під належним позивачеві на праві приватної власності приміщенням, використовуються в іншій господарській діяльності позивача, ніж здача в оренду (найм) нежитлового приміщення, отже підстави для звільнення позивача від слати земельного податку, передбачені пп.297.1.4 п.297.1 ст.297 ПК України, в даному випадку відсутні, тому податкове повідомлення-рішення від 28 квітня 2017 року №1 є обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.269.1 ст.269 платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з п.270.1 ст.270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом п.286.1 ст.286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 ст.287 ПК України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.269.2 ст.269 ПК України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Так, відповідно до пп.4 п.297.1 ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у п.297.1 ст.297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Із встановлених обставин справи випливає, що позивач є власником нежитлової будівлі загальною площею 847,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також є користувачем земельної ділянки, на якій розташована ця будівля.

Будівлю на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, позивач використовує для провадження власної господарської діяльності, а саме надання в оренду, що підтверджено договорами оренди нежитлового приміщення №20/1 від 23 серпня 2013 року (а.с.16), №18/2 від 01 травня 2014 року (а.с.20), №7 від 01 лютого 2015 року (а.с.24).

В той же час, ОСОБА_2 зареєстрована в якості платника єдиного внеску, види господарської діяльності: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Видів економічної діяльності, які передбачають використання землі, у свідоцтві платника єдиного податку серії НОМЕР_2 не зазначено.

У розумінні положень пп.пп.14.1.72, 14.1.73 п.14.1 ст.14, пп.пп.269.1.1, 269.1.2 п.269.1, п.269.2 ст.269, пп.пп.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270, п.291.2 ст.291, пп.297.1.4 п.297.1 ст.297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі №826/8490/17, яка в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З 2015 року плату за землю віднесено до місцевих податків.

У відповідності до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

База оподаткування земельним податком встановлюється ст.271 ПК України, згідно п.271.1 якої базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 271.2 ст.271 ПК України передбачено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 289.1 ст.289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до п.289.2 ст.289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

З системного аналізу викладеного вбачається, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель.

З системного аналізу викладеного вбачається, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Відповідно до ч.1 ст.13 цього Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру земельного податку.

Частиною 2 ст.20 наведеного Закону передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з пп.14 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

З наявної в матеріалах справи копії витягу з технічної документації від 12 січня 2007 року №Н-00720/2007 (а.с.50) про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_3) вбачається, що місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1, функціональне використання - землі комерційного використання, площа - 1727,17 кв.м, належить до економіко-планувальної зони №83, базова вартість 1 кв.м землі - 233,43 грн./кв.м, коефіцієнт на функціональне використання - 2,50, локальні коефіцієнти на місцезнаходження земельної ділянки у межах економіко-планувальної зони - 1,08, узагальнюючий коефіцієнт - 1,08, коефіцієнт індексації грошової оцінки - 1,13, 1,182, 1,02, 1,035, нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 1727,17х233,43х2,50х1,08х1,13х1,182х1,02х1,035 = 1534941,97 грн.

Рішенням Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» (введено в дію з 01 липня 2015 року) затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м.Києва у складі, зокрема, схеми економіко-планувального зонування міста Києва, згідно з якою земельна ділянка, на якій розташована будівля АДРЕСА_1, належить до економіко-планувальної зони №128 та відповідно до нормативної грошової оцінки земель м.Києва, вартість 1 кв.м території економіко-планувальної зони №128 з коефіцієнтом 1 становить 1125,79 грн. Зазначене рішення використовувалось податковим органом при нарахуванні позивачу земельного податку.

Згідно з додатком 5 до рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення» значення узагальнюючого коефіцієнта не повинно бути нижче 0,50 і вище 1,50.

Окрім того, листом Державного агентства земельних ресурсів України від 14 січня 2015 року №6-28-0.22-215/2-15 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» на виконання п.289.3 ст.289 Податкового кодексу України повідомлено, що за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2014 рік становив 124,9%. Враховуючи це, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розрахований відповідно до пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України, станом на 1 січня 2015 року становить 1,249.

Відповідно до листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 січня 2016 року №6-28-0.22-201/2-16 за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2015 рік становив 143,3 %. Враховуючи це, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розрахований відповідно до п.289.2 ст.289 ПК України, станом на 1 січня 2016 року становить 1,433.

Згідно листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 12 січня 2017 року №22-28-0.22-443/2-17 за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2016 рік становив 112,4%. Відповідно до пункту 8 підрозділу 6 Перехідних положень Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 20 грудня 2016 року №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році») встановлено, що індекс споживчих цін за 2016 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням: для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів) - 100 відсотків; для земель несільськогосподарського призначення - 106 відсотків. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів) за 2016 рік становить 1,0, для земель несільськогосподарського призначення - 1,06.

Пунктом п.5.6 Положення про плату за землю, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 січня 2015 року №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (крім комунальної власності), встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

З наявного в матеріалах справи розрахунку платежу по сплаті податку за землю за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року землекористувача ОСОБА_2 за земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, вбачається, що податковим органом під час здійснення розрахунку було розраховано грошову оцінку земельної ділянки із застосуванням базової вартості 1 кв.м землі - 1125,79 грн./кв.м, коефіцієнт на функціональне використання землі - 2,00, локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони - 1,50, коефіцієнт індексації грошової оцінки - 1,249, індексація грошової оцінки за результатами 2015 року - 1,433, індексація грошової оцінки за результатами 2016 року - 1,06, ставка податку - 3%.

З урахуванням вищенаведеного, контролюючим органом нараховано земельний податок в розмірі 298807,84 грн. на підставі витягу з технічної документації від 12 січня 2007 року №Н-00720/2007, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної рішенням Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», із застосуванням локального та функціонального коефіцієнта, з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого Податковим кодексом України.

Наведені судом положення податкового законодавства спростовують посилання апелянта на необхідність дослідження прав попереднього власника нежитлової будівлі чи факту реєстрації права власності на цю земельну ділянку, оскільки після державної реєстрації права власності на будівлю за адресою АДРЕСА_1, позивач став користувачем відповідної земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, площею 1727,17 кв.м., а тому є платником земельного податку, у розумінні норм чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини.

В той же час, факт реєстрації за позивачем права власності на двоповерхову нежитлову будівлю (літ.А) загальною площею 847,9 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 встановлено судовим рішення у справі №826/1418/13-а, що набрало законної сили, а отже, в силу ч.4 ст.78 КАС України, дана обставина не підлягає доказуванню.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач є платником земельного податку, розмір якого визначено відповідачем згідно з нормами ПК України, а тому при винесенні податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 28 квітня 2017 року №1, відповідач діяв у відповідності до норм законодавства України, що регулює спірні правовідносини, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 03 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма