Справа № 815/4124/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р. м. ОдесаСправа № 815/4124/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

при секретарі Кучмій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду 09 жовтня 2017 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернешнл» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 21 липня 2017 року № , № , № , № , № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду 09 жовтня 2017 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позивних вимог, так як за результатами проведеної планової документальної перевірки позивача контролюючим органом обґрунтовано встановлено численні порушення норм податкового законодавства під час здійснення ним господарської діяльності.

В даному випадку, податковим органом виявлено, що господарські операції товариства щодо продажу необоротних активів контрагентам ТОВ «КРИЖОПІЛЬСІКИЙ ЕЛЕВАТОР», ВКФ ТЗОВ «МЕГАПОЛІС», ТОВ МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ПАТ «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» проведенні без відображенням відповідного доходу у поданих товариством деклараціях.

Також, господарські операції товариства з контрагентами ТОВ «СУЧАСНА ЕРА», ТОВ МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ТОВ «НЕОНАБУТГРУП», ТОВ «ЛАДЕМ», ТОВ «СТРОЙБЮРО», ТОВ «ТЕОМАКС», ТОВ «ФЕРКО» не мали реального характеру та не підтверджені належними доказами, а вже надані підприємством первинні бухгалтерські документи складені формально та жодним чином не спростовують висновки податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства.

Крім того, податковим органом встановлено факт проведення товариством «транзитних» операцій з контрагентами: ПП «НІФРІТ», ПП «НЕОФОРМ», ТОВ «АВАЛОН ПРОФІ», ТОВ «ЖУЛИЗОН», ТОВ «СЕГІНОР», ТОВ «АГРОТЕХМЕНЕДЖМЕНТ», ТОВ «ЛАБТЕСТ», ТОВ «НЕВАЛАЙН», ТОВ «ГАЗПРОМ-ГРУП», ТОВ «ВЕРНОН ШИППІНГ», ТОВ «РОГЕНОР», ТОВ «КЕПІТАЛ АЛЬЯНС ГРУП», ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ТОВ «УКРІНВЕСТ-ТРЕЙДІНГ», ПП «РЕММЕБЛІ», ТОВ «КОМО Україна», ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ПОРТ СІТІ ГРУП», ТОВ ФІРМА «БРІС», що спрямовувались на отримання податкової вигоди.

В свою чергу, позивачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про задоволення позовних вимог, так як у перевіряємий період товариством не допущено порушення вимог податкового законодавства при здійсненні своєї господарської діяльності, а спірні господарські операції підтверджуються зібраними у справі первинними бухгалтерськими документами.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, за наслідком якої 07 липня 2017 року складено акт перевірки № 279/15-32-14-08/20005502 «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл».

При цьому, проведеною перевіркою встановлено, що у перевіряємому періоді товариством допущені порушення норм податкового законодавства при здійсненні його господарської діяльності, зокрема:

- пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 6 949 309,00 грн.;

- пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 186.2. ст. 186, п. 187.1. ст. 187, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.5 ст. 198, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, на загальну суму 1 213 625,00 грн., а також завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, на загальну суму 96 738,00 грн.;

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого податкові накладні з ПДВ зареєстровані в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації понад 15 календарних днів, на суму загальну суму 382 427,13 грн.;

- пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1 ст. 201 ПК України, а саме встановлено «транзитність» взаємовідносин з боку підприємства ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» , по ланцюгу від постачальників ПП «НІФРІТ», ПП «НЕОФОРМ», ТОВ «АВАЛОН ПРОФІ», ТОВ «ЖУЛИЗОН», ТОВ «СЕГІНОР», ТОВ «АГРОТЕХМЕНЕДЖМЕНТ», ТОВ «ЛАБТЕСТ», ТОВ «НЕВАЛАЙН», ТОВ «ГАЗПРОМ-ГРУП», ТОВ «ВЕРНОН ШИППІНГ», ТОВ «РОГЕНОР», ТОВ «КЕПІТАЛ АЛЬЯНС ГРУП», ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ТОВ «УКРІНВЕСТ-ТРЕЙДІНГ», ПП «РЕММЕБЛІ», ТОВ «КОМО Україна», ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ПОРТ СІТІ ГРУП», ТОВ ФІРМА «БРІС», за період вересень 2016 - листопад 2016.

За наслідком виявлення вищезазначених порушень, податковим органом 21 липня 2017 року складено та направлено товариству наступні податкові повідомлення рішення:

- № , яким накладено на товариство штраф за затримку реєстрації податкових накладних з ПДВ, на суму 152 970,85 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств, у сумі 6 949 309,00 грн., а також застосовано штрафну санкцію, у сумі 902 074,00 грн.;

- № , яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 96 738,00 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість, у сумі 1 206 924,00 грн., а також застосовано штрафну санкцію, у сумі 603 462,00 грн.;

- № , яким зменшено суму податкового зобов'язання для цілей розділу V ПК України, на суму 47 809 656,00 грн., а також зменшено суму податкового кредиту, на суму 47 781 902,00 грн.

Не погоджуючись з отриманим податковими повідомленнями-рішеннями товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Так, згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, оскільки платники податків при здійсненні господарської діяльності не обмежені чинним законодавством у праві самостійно обирати найбільш оптимальний варіант ведення господарської діяльності, зокрема, не позбавлений права укладати договори із сторонніми особами щодо реалізації своїх окремих функцій.

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 ПК України (в редакції на час здійснення спірних господарських операції у 2012 та 2014 роках) - витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодекс крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1. ст.139 ПК України, визначено, що витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України ( в редакції від 01 січня 2015 року) - є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16, що затверджене наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників ПДВ з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи, тобто податкові, видаткові накладні, рахунки, довіреності, акти виконаних робіт, акти прийому - передачі товарів, робіт, послуг оформлені на паперових носіях та при наявності таких обов'язкових реквізитів: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин на податкові зобов'язання позивача, зокрема, вплинули його господарські операції з контрагентами ТОВ «СУЧАСНА ЕРА», ТОВ МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ТОВ «НЕОНАБУТГРУП», ТОВ «ЛАДЕМ», ТОВ «СТРОЙБЮРО», ТОВ «ТЕОМАКС», ТОВ «ФЕРКО», які на думку податкового органу не мали реального характеру.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для визнання реальними проведені господарські операції є встановлення факту придбання товарів (отримання послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В свою чергу, товариством в обґрунтування своїх позовних вимог, надано до суду належним чином складені первинні бухгалтерські документами, що підтверджують реальність проведених господарських операцій, а також дають змогу встановити факт придбання товарів (отримання послуг) від зазначених контрагентів.

Між тим, щодо господарських операцій товариства з контрагентами ТОВ МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ТОВ «НЕОНАБУТГРУП», ТОВ «ЛАДЕМ», ТОВ «СТРОЙБЮРО» колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, висновки податкового щодо нереальності проведених господарських операцій з вказаними контрагентами ґрунтуються на висновках акту попередньої перевірки товариства № 3514/15-54-14-02/20005502 від 30 грудня 2016 року.

При цьому, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, підтверджено факт здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ТОВ «НЕОНАБУТГРУП», ТОВ «ЛАДЕМ», ТОВ «СТРОЙБЮРО».

Зокрема, судом надано правову оцінку обставинам виконання укладеного товариством з ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 01 травня 2015 року договору поставки №01/05-1, за яким ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» зобов'язалось передати у власність, а ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» прийняти й оплатити товар на умовах, що передбачені договором.

Договору про надання транспортних послуг № 1-12-17 від 01 вересня 2016 року з ТОВ «НЕОНАБУДГРУП», за яким ТОВ «НЕОНАБУДГРУП» зобов'язалось за дорученням ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та за його рахунок організувати та надати транспортно-експедиторські послуги.

Договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 168 з ТОВ «ЛАДЕМ» від 01 вересня 2016 року, за яким ТОВ «ЛАДЕМ» зобов'язалось за плату і за рахунок ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» протягом строку дії договору виконувати послуги, пов'язані з організацією перевезень і транспортно-експедиційного обслуговування вантажів замовника.

Договору про надання транспортно-експедиційних послуг з ТОВ «СТРОЙБЮРО» від 01 вересня 2016 року № 344-П, за яким ТОВ «СТРОЙБЮРО» зобов'язалось за плату та рахунок ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» організувати виконання послуг з організації та забезпечення перевезень вантажів, забезпечення відправки та отримання вантажів.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що у межах розгляду даної справи відсутні підстави для повторної перевірки факту виконання умов укладених договорів, так як такий факт не потребує доказування, згідно приписів ч. 4 ст. 78 КАС України.

В частині господарських операцій ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» з ТОВ «СУЧАСНА ЕРА», колегія суддів зазначає наступне.

Так, між ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (в особі покупця) з ТОВ «СУЧАСНА ЕРА» (в особі постачальника) 01 лютого 2016 року укладено договір поставки № 01/02/16, відповідно до умов якого ТОВ «СУЧАСНА ЕРА» зобов'язалось передати у власність, а ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» прийняти й оплатити пшеницю на умовах, що передбачені договором.

При цьому, на виконання вимога вказаного договору складено видаткові накладні, на підставі яких здійснювалась передача товару товариству, а також складено та зареєстровано відповідні податкові накладні.

Також, між ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (в особі покупця) та ТОВ «Теомакс» (в особі покупця) укладено договір купівлі продажу від 04 березня 2016 року № 04/03 щодо купівлі 3 модульних блоків (контейнер б/у).

При цьому, на підтвердження умов вказаного договору товариством надано специфікації, податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури, матеріали фото-фіксації, оборо-сальдові відомості по взаємовідносинам з ТОВ «ТЕОМАКС».

Крім того, між ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (в особі орендаря) та ТОВ «ФЕРКО» (в особі орендодавця) складено договір оренди руховмого майна від 01 листопада 2008 року № 01-11-08 щодо оренди тепловозів.

При цьому, на підтвердження умов вказаного договору товариством надано акти приймання-передачі, акти надання послуг, робочу технологічну карту.

Між тим, колегія суддів вважає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В свою чергу, із зібраних доказів вбачається, що факт отримання товариством товарів (послуг) за вказаними договорами підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які складено у відповідності до вимог законодавства та які вказують на реальність проведених операцій.

При цьому, колегія суддів вважає, що вищевказані договори узгоджуються з господарською діяльністю товариства.

Крім того, варто відзначити, що у справах з приводу оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до відповідальності, а перевіряється виключно законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати протиправним і скасувати оскаржуване рішення або відмовити у цьому.

В даному випадку, обов'язок щодо доказування правомірності оскаржуваних податкових-повідомлень рішень покладається на податковий орган, як на суб'єкта владних повноважень, що заперечує проти задоволення адміністративного позову.

При цьому, висновки про фіктивність господарських операцій з поставки товарів та надання послуг мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами.

Між тим, з акту перевірки податкового органу вбачається, що фактичною підставою для нарахування товариству додаткових податкових зобов'язань за результатом проведених спірних господарських операцій стали висновки податкового органу щодо відсутності у контрагентів основних засобів та ненадання частини первинних документів.

В даному випадку, відсутність у підприємств-контрагентів великої кількості працівників, а також певних основних засобів не може свідчити про фіктивність проведених господарських операцій, за наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію та розкривають її зміст.

Також, варто відзначити, що наявність будь-яких недоліків в наданих підприємством первинних бухгалтерських документах, при їхній наявності та в сукупності з іншими доказами, які підтверджують факт отримання спірних товарів (послуг), не є підставою для нарахування йому додаткових податкових зобов'язань.

Крім того, податковий орган посилається на наявність кримінальних провадження відносно осіб, пов'язаних з ТОВ «СУЧАСНА ЕРА», як на підставу визнання фіктивними проведені господарські операції позивача.

При цьому, колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, так як податковим органом не надано належних доказів, а саме вироку у кримінальній справі, що підтверджує вчинення посадовими особами ТОВ «СУЧАСНА ЕРА» злочинних дій у взаємовідносинах з позивачем.

Крім того, у межах спірних правовідносин податковим органом встановлено факт проведення товариством «транзитних» операцій з контрагентами: ПП «НІФРІТ», ПП «НЕОФОРМ», ТОВ «АВАЛОН ПРОФІ», ТОВ «ЖУЛИЗОН», ТОВ «СЕГІНОР», ТОВ «АГРОТЕХМЕНЕДЖМЕНТ», ТОВ «ЛАБТЕСТ», ТОВ «НЕВАЛАЙН», ТОВ «ГАЗПРОМ-ГРУП», ТОВ «ВЕРНОН ШИППІНГ», ТОВ «РОГЕНОР», ТОВ «КЕПІТАЛ АЛЬЯНС ГРУП», ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» на користь контрагентів ТОВ «УКРІНВЕСТ-ТРЕЙДІНГ», ПП «РЕММЕБЛІ», ТОВ «КОМО Україна», ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ПОРТ СІТІ ГРУП», ТОВ ФІРМА «БРІС», що спрямовувались на отримання податкової вигоди.

Між тим, колегія суддів зазначає, що Податковий кодекс України не містить визначення поняття «транзитних операцій з контрагентами», які на думку податкового органу не мають реального характеру та спрямовані на ухилення від сплати податків третіми особами.

При цьому, до проведеної податкової перевірки товариством надано копії відповідних договорів поставки товарів, видаткових накладних, податкових накладних, реєстрів податкових накладних, які також зібрані у матеріалах даної справи.

В даному випадку, відповідні господарські операції відображені у податковому обліку позивача.

Крім того, колегія суддів вважає, що вищевказані договори узгоджуються з господарською діяльністю товариства.

В свою чергу, податковий орган не зазначає про наявність недоліків у вказаних документах та вважає фіктивними проведені операції виключно на підставі наявної у нього податкової інформації про вказаних контрагентів.

Між тим, як вже зазначалось колегією суддів вище, відсутність у підприємств-контрагентів великої кількості працівників, а також певних основних засобів не може свідчити про фіктивність проведених господарських операцій, за наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію та розкривають її зміст.

Більш того, колегія суддів вважає, що саме податковий орган повинен довести належними доказами статус позивача, як підприємства «транзитера», діяльність якого спрямована на надання податкової вигоди.

Проте, окрім наявної у податкового органу інформації щодо контрагентів позивача, до суду не надано жодного належного доказу, що підтверджує статус позивача, як підприємства «транзитера».

Крім того, будь-які встановленні порушення податкового законодавства контрагентами позивача не є підставою для нарахування йому додаткових податкових зобов'язань.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає безпідставними встановленні податковим органом порушення, у цій частині.

При цьому, щодо продажу необоротних активів контрагентам ТОВ «КРИЖОПІЛЬСІКИЙ ЕЛЕВАТОР», ВКФ ТЗОВ «МЕГАПОЛІС», ТОВ МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ПАТ «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО», які проведенні на думку контролюючого органу без відображенням відповідного доходу у поданих товариством деклараціях, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Так, згідно п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N 290, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

При цьому, згідно рахунку 28 «Товари» Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій затвердженої наказом Наказ Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, на рахунку 28 «Товари» ведеться облік руху товарно-матеріальних цінностей, що надійшли на підприємство з метою продажу. Цей рахунок використовують в основному збутові, торгові та заготівельні підприємства і організації, а також підприємства громадського харчування.

Рахунок 28 «Товари» має такі субрахунки: 281 «Товари на складі»; 282 «Товари в торгівлі»; 283 «Товари на комісії»; 284 «Тара під товарами»; 285 «Торгова націнка»; 286 «Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу»

На субрахунку 286 «Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу» ведеться облік наявності та руху необоротних активів та груп вибуття, які визнаються утримуваними для продажу відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 27 "Необоротні активи, утримувані для продажу, та припинена діяльність».

Згідно п. 34 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року N 92, фінансовий результат від вибуття об'єктів основних засобів визначається вирахуванням з доходу від вибуття основних засобів їх залишкової вартості, непрямих податків і витрат, пов'язаних з вибуттям основних засобів.

В даному випадку, податковим органом встановлено, що товариством у своїй податковій звітності занижено дохід від реалізації своїх необоротних активів у 2016 році.

При цьому, із тексту акту податкової перевірки вбачається, що відповідний висновок контролюючого органу зроблений на підставі даних бухгалтерського обліку (проводками по рахункам) та без дослідження умов проведених господарських операцій на підставі аналізу первинних бухгалтерських документів.

Між тим, як зазначено у вищевикладених нормативно-правових актах, фінансовий результат від вибуття об'єктів основних засобів визначається вирахуванням з доходу від вибуття основних засобів їх залишкової вартості, непрямих податків і витрат, пов'язаних з вибуттям основних засобів.

В свою чергу, із тексту акту податкової перевірки не вбачається, що контролюючим органом здійснювалось вирахування з доходу від вибуття основних засобів їх залишкової вартості, непрямих податків і витрат, пов'язаних з вибуттям основних засобів.

Крім того, податковим органом, як суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти задоволення позовних вимог, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції не надано пояснень та розрахунків щодо впливу відповідного порушення на донараховану позивачу суму податкового зобов'язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає передчасними висновки податкового органу про необхідність донарахування позивачу додаткових зобов'язань у цій частині.

Щодо встановленого податковим органом факту відсутності у позивача 3 оригіналів податкових накладних, колегія суддів вважає, що вказане порушення є формальним, так як вони належним чином зареєстровані у ЄРПН, а тому таке порушення не вплинуло на наявні у позивача податкові зобов'язання.

Крім того, податковим органом під час проведення податкової перевірки не надано належної оцінки тому факту, що отримані товариством кошти від ТОВ «Будсервіс», зараховано товариством не як передоплату за укладеним договором підряду, а як кошти за договором про надання поворотної фінансової допомоги, що був укладений раніше.

Щодо встановленого податковим органом факту реєстрації податкових накладних в ЄРПН з порушенням терміну їх реєстрації, а саме: № 21 від 29 листопада 2016 року, № 22 від 09 грудня 2016 року, № 24 від 26 грудня 2016 року, № 23 від 31 грудня 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі та наданих сторонами у справі пояснень вбачається, що у грудні 2016 року товариство не могло реєструвати податкові накладні у ЄРПН у зв'язку з невиконанням ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в одеській області умов укладеного договору про визнання електронних документів.

Вказані обставини встановлено судовими рішеннями у справі № 815/7434/16, що набрали законної сили.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що саме на податковий орган покладається обов'язок з належного виконання умов укладеного з товариством договору про визнання електронних документів.

При цьому, безпідставне невиконання умов відповідного договору податковим органом, на думку колегії суддів, не має утворювати негативних наслідків для товариства.

Більш того, колегія суддів вважає свавільними дії податкового органу, як суб'єкта владних повноважень, щодо створення перешкод у реєстрації направлених платниками податків документів з подальшим накладенням на них штрафних санкцій, без вчення будь-яких дій щодо виправлення та вирішення спірних ситуацій.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду 09 жовтня 2017 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області відстрочений судовий збір за подання апеляційної скарги на користь Державної судової адміністрації України, у сумі 457 000(чотириста п'ятдесят сім),95 гривні, на реквізити: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код ЄДРПОУ отримувача - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача - 899998; № рахунку отримувача - 6001; код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян