Справа № 0440/5659/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2018 року Справа № 0440/5659/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа: Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
25.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому просить:
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.12.2016 року, він на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.12.2016 року №563, є власником будівлі боксів літ.Д-1, загальною площею 139,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1. Позивач не заявляв про свої права на орендовану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, не вступав у спадщину щодо права її оренди, не укладав договорів оренди земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля. Таким чином позивач не є власником або орендарем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, не є платником земельного податку, отже оскаржувані ППР сформовані з порушеннями наведених статей ПК України і підлягають скасуванню.
Ухвалою від 31.07.2018 року відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 13.07.2005 року №337/29 між міською радою та ОСОБА_2, який на той час був власником будівлі боксів літ.Д-1, загальною площею 139,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0387 га, за адресою: АДРЕСА_1, по фактичному розміщенню будівлі боксів, кадастровий номер НОМЕР_1.
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.12.2016 року №563 за ОСОБА_1 21.12.2016 року було зареєстроване право власності на будівлі боксів літ.Д-1, загальною площею 139,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1.
Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділ у м. Дніпро листом від 26.03.2018 за №8-4-0.38-578/107-18 повідомило відповідача, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0387 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для комерційного використання в 2016 році складає: 1609771,68 грн., а в 2017 році - 1365089,67 грн.
21.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області були прийняті податкові повідомлення-рішення:
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 ст. 14 ПК земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 ст. 269 ПК платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 ст. 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За пунктом 287.7 ст. 287 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Частинами 1 та 2 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Отже, питання переходу прав на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статями 120 Земельного кодексу та 377 Цивільного кодексу України, нормами яких встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
У розумінні вищенаведених правових норм платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Таким чином, оскільки позивач 21.12.2016 року набув право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0387 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що перебувала у користуванні попереднього власника, то до позивача перейшов й обов'язок сплачувати орендну плату за землю, на якій розташоване нерухоме майно.
Такий зміст правового регулювання відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі № 21-804а16 та у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 року 808/5439/13-а.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин суд вважає, що позивач не довів, що у спірних відносинах відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа: Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник