Справа № 804/4206/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2018 року Справа № 804/4206/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Наталії Василівни
за участі секретаря судового засіданняТрошиної А.С.
представника позивача представника відповідача Новосьолова С.С. Данилової Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Шевченківської районної у місті Дніпрі ради до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання незаконним припису та скасування постанов, -
Шевченківська районна у місті Дніпрі рада (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області по проведенню 29.03.2018 року інспекційного відвідування Шевченківської районної у місті Дніпрі ради;
- визнати незаконним Припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Про усунення виявлених порушень № ДН164/24/АВ/П від 04.04.2018 року;
- скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/264, якою накладено на Шевченківську районну у місті Дніпрі раду штраф у розмірі 111 690 грн.;
- скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/265, якою накладено на Шевченківську районну у місті Дніпрі раду штраф у розмірі 37 230 грн.;
- скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/266, якою накладено на Шевченківську районну у місті Дніпрі раду штраф у розмірі 3 723 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування Шевченківської районної у місті Дніпрі ради та при перевірці встановлено порушення вимог законодавства про працю, які зафіксовані в акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 29.03.2018 року № ДН164/24/АВ, видано припис про усунення виявлених порушень № ДН164/24/АВ/П від 04.04.2018 року та прийнято 26.04.2018 року постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/264, якою накладено на штраф у розмірі 111 690 грн., постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/265, якою накладено штраф у розмірі 37 230 грн., постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/266, якою накладено штраф у розмірі 3 723 грн. Позивач вважає, що відповідачем грубо порушено принципи державного нагляду, підстави та процедуру проведення перевірки, визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V. Також позивач наголошує, що ним не було допущено порушень трудового законодавства України, зокрема Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці», а отже у відповідача були відсутні підстави для вжиття заходів до притягнення позивача до відповідальності, а можливі порушення трудового законодавства усунуті Бабушкінською районною у місті радою ще під час попередніх перевірок у 2003 та 2011 роках.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
07 серпня 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що під час інспекційного відвідування було виявлено та зафіксовано а акті інспекційного відвідування порушення вимог законодавства про працю. Такий факт підтверджено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.07.2005 року по справі №2-5822/2005, яким установлено, що ОСОБА_5 у період з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року фактично знаходилась у трудових правовідносинах з Бабушкінською райрадою, а саме працювала на посаді фахівця з охорони праці відділу соцекономрозвитку. Дане рішення суду набрало законної сили. За результатами інспекційного відвідування винесені рішення, які є законними та обґрунтованими, а отже підлягають виконанню.
28 серпня 2018 року від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву на адміністративний позов в яких також зазначено, що на позивача накладено штрафи одночасно із винесенням припису, як передбачено чинним законодавством. Перевірка здійснювалась, зокрема, з питань оформлення трудових відносин, згідно змісту направлення від 16.03.2018 року №31. Зауваження на акт були розглянуті в межах встановлених строків, а також припис складено в межах строків встановлених Порядком №295.
06 вересня 2018 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов в якому зазначено, зокрема, що на виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.07.2005 року по справі №2-5822/05 до трудової книжки ОСОБА_5 були внесені відповідні записи за №33, 34, згідно розпоряджень виконкому Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради №34-к від 08.07.2003 року та №7-к від 28.02.2006 року, тобто позивач здійснив дії щодо усунення порушень вимог чинного законодавства ще у 2006 році. Факт працевлаштування ОСОБА_5 встановлено судовим рішенням. При інспекційному відвідуванні відповідачем не було виявлено порушень абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП. Під час перевірки інспекторам надавались всі первинні документи щодо нарахування заробітної плати. На час роботи громадянки ОСОБА_5, грошова виконагорода, у тому числі суми індексації за виконану роботу виплачувались їй виконкомом з позабюджетного рахунку. Здійснення виплат гр. ОСОБА_5 було підтверджено позивачем під час попередніх перевірок державною інспекцією праці у Дніпропетровській області від 10.06.2013 року та від 28.02.2011 року. Що стосується порушень ч. 5 ст. 80 КЗпП України, за результатами проведеного аналізу щодо періодичності нарахування гр. ОСОБА_5 заробітної плати встановлено, що вказані нарахування та виплати не носили систематичного характеру, що унеможивлює здійснення розрахунку днів відпустки з урахуванням положень ст. ст. 6, 10 Закону України "Про відпустки". Посилається на порушення відповідачем Порядку № 295, а саме зазначає, що подання скарги тимчасово припиняє виконання припису або вимоги та не було повідомлено позивача про проведення інспекційного відвідування. Інспектори не встановили порушень позивачем трудового законодавства безпосередньо за результатами перевірки, а лише зафіксували надумані порушення в акті інспекційного відвідування. Позивач вважає, що висновки органу Держпраці є неправомірними та необґрунтованими, оскільки ще 13 років тому гр. ОСОБА_5 самостійно обрала спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду з позовом до Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, трудовий спір був розглянутий та по суті заявлених вимог Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська ухвалене рішення, яке повністю виконано позивачем.
Ухвалою суду від 06 вересня 2018 року задоволено заяви представників сторін та продовжено строк підготовчого провадження до 06 жовтня 2018 року.
Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18 жовтня 2018 року.
У судовому засіданні 18 жовтня 2018 року оголошено перерву до 30 жовтня 2018 року.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, визнавши протиправними дії щодо проведення відповідачем інспекційного відвідування, скасувавши припис та постанови, прийняті за його результатами, як такі що прийняті протиправно.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов та зазначила що інспекційне відвідування було проведено відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, порушення вимог законодавства про працю позивачем, які викладені у акті від 29.03.2018 року № ДН164/24/АВ, дійсно мали місце, а отже при винесені постанов про накладення штрафів суб'єкт владних повноважень та припису діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оскаржуваний припис та постанови складені у відповідності до норм чинного законодавства.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 14.03.2018 року №131-І, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 16.03.2018 року №31, в період з 16.03.2018 року по 29.03.2018 року Головним управлінням Держпраці проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати у Шевченківській районній у місті Дніпрі раді.
Підставою для проведення перевірки стало звернення працівника ОСОБА_5 від 26.02.2018 року щодо можливого порушення стосовно неї законодавства про працю.
За результатами проведення інспекційного відвідування (позапланової перевірки) Шевченківської районної у місті Дніпрі ради складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 29.03.2018 року № ДН164/24/АВ.
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення:
- керівником Бабушкінської райради фактично було допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу ОСОБА_5, що порушує вимоги ч.1 ст.21 та ч.1,3 ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність її офіційного працевлаштування;
- з огляду на те, що рішенням суду встановлено, що ОСОБА_5 фактично знаходилась у трудових правовідносинах з Бабушкінською райрадою, а також той факт що вона працювала за основним місцем роботи з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, до її трудової книжки повинно було внести запис про прийняття її на посаду згідно ч.1 ст.21 КЗпП України, що порушує вимоги п.2.3 гл. 2 Інструкції №58;
- до перевірки не надано наказів на щорічну відпустку ОСОБА_5 за період її роботи з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року, що вважається за відсутнє та порушує вимоги ч.5 ст.80 КЗпП України;
- до перевірки не надано документів на підтвердження фактів нарахування грошових коштів ОСОБА_5 за період з січня 1995 року по березень 1995 року, за грудень 1995 року, за період з січня 1996 року по квітень 1996 року, за грудень 1997 року, за грудень 1999 року, за період з травня 2000 року по травень 2001 року, а також документів на підтвердження факту виплати грошових коштів ОСОБА_5 за період з січня 1995 року по березень 1995 року, за грудень 1995 року, за період з січня 1996 року по квітень 1996 року, за період з грудня 1997 року по травень 2001 року, що порушує вимоги ст.98 КЗпП України та ч.1 ст.13 ЗУ №108 «Про оплату праці»;
- в ході інспекційного відвідування встановлено, що протягом періоду з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року заробітна плата ОСОБА_5 не індексувалась, що порушує вимоги ч.6 ст.95 КЗпП України, якою визначено що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку;
- на підставі наданих до перевірки документів не встановлено фактів виплати ОСОБА_5 грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки, що порушує вимоги ч.1 ст.83 КЗпП України.
04 квітня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис про усунення виявлених порушень № ДН164/24/АВ/П, яким приписано:
- забезпечити виконання п. 2.3 гл. 2 Інструкції № 58 та привести у відповідність запис у трудовій книжці ОСОБА_5 відносно прийняття її на роботу;
- забезпечити виконання вимог ч. 5 ст. 80 КЗпП України щодо недопущення випадків ненадання працівникам щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд;
- забезпечити виконання вимог ст. 98 КЗпП України та ч. 1 Закону України № 108 у частині нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_5 за період з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року;
- забезпечити виконання вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України у частині нарахування індексації грошових доходів ОСОБА_5 за період з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року;
- забезпечити виконання вимог ч. 1 ст. 83 КЗпП України у частині нарахування та виплати грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки за період з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року.
Згідно припису позивачу надано 30-и денний строк для усунення порушень та інформування про виконання вимог припису.
Позивачем направлено до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області скаргу від 16.04.2018 року №8/11-36 щодо акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 29.03.2018 року № ДН164/24/АВ та припису про усунення виявлених порушень від 04.04.2018 року.
Рішенням Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 10.05.2018 року № 4097-20/04 скаргу Шевченківської районної у місті Дніпрі ради залишено без задоволення, припис залишено в силі.

26 квітня 2018 року, на підставі акта інспекційного відвідування від 29.03.2018 року № ДН164/24/АВ, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято:

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/264, якою накладено на Шевченківську районну у місті Дніпрі раду штраф у розмірі 111 690 грн. на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП, за порушення вимог ч.1 ст. 21 та ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України;

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/265, якою накладено на Шевченківську районну у місті Дніпрі раду штраф у розмірі 37 230 грн. на підставі абз.4 ч.2 ст. 265 КЗпП, за порушення вимог ч.1 ст. 83 КЗпП України;

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/266, якою накладено на Шевченківську районну у місті Дніпрі раду штраф у розмірі 3 723 грн. на підставі абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП, за порушення вимог ч.5 ст. 80 КЗпП України;

Не погоджуючись з діями управління щодо проведення інспекційного відвідування та із прийнятими приписом та постановами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20.09.2007 року № 877-V заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення про Управління Держпраці, Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.

16.05.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів тощо.

Підпунктом 1 п. 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Згідно п.8 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Відповідно до п.11 Порядку № 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до п.п.19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Згідно п.21 Порядку № 295 якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Пунктом 27 Порядку № 295 встановлено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до п.29 Порядку № 295 заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

З аналізу даних правових норм слідує, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення. При цьому однією із підстав інспекційного відвідування є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи до притягнення об'єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Як вбачається з матеріалів справи підставою прийняття наказу від 14.03.2018 року № 131-І «Про проведення інспекційного відвідування» та винесення направлення на проведення інспекційного відвідування від 16.03.2018 року № 31 стало надходження звернення працівника ОСОБА_5 від 26.02.2018 року щодо можливого порушення стосовно неї законодавства про працю Шевченківською районною у місті Дніпрі радою, що полягає в не оформлені трудових відносин з нею.

На підставі наказу від 14.03.2018 року № 131-І та направлення від 16.03.2018 року № 31 інспекторами праці здійснено інспекційне відвідування Шевченківської районної у місті Дніпрі ради.

Позивач у позовній заяві посилається на неправомірність проведення інспекційного відвідування та порушення порядку його проведення, оскільки інспекторами праці не було повідомлено Шевченківську районну у місті Дніпрі раду про проведення такого відвідування, що є порушенням норм Порядку.

Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на те, що відповідно до ч. 1 п.11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформленнх трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

Крім того, повноваження, права та обов'язки державних інспекторів з питань праці Держпраці та її територіальних органів, крім загальних законів, Кодексом України про адміністративні правопорушення, визначені також конвенціями Міжнародної організації праці, ратифікованих законами України, зокрема, «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» від 08.09.2004 № 1985-ІV.

Так, відповідно до ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» від 08.09.2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції.

Отже, вищезазначеними нормами національного та міжнародного законодавства повністю спростовуються доводи позивача, що інспектор праці повинен був заздалегідь повідомити його про інспекційне відвідування, а також спростовують доводи щодо того, що вимоги, викладені у приписі, щодо здійснення на користь ОСОБА_5 певних виплат, є перевищенням повноважень Держпраці та втручанням в особисте життя ОСОБА_5

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що припис № ДН164/24/АВ/П від 04.04.2018 року складений з порушенням строків, встановлених п.24 Порядку № 295, оскільки п. 24 Порядку № 295 встановлено, що припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Пунктом 19 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду (п.24 Порядку №295).

Абз.2 п. 21 Порядку № 295 встановлено, що письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Тобто, законодавством встановлено 3 робочих дні для розгляду інспектор праці зауважень на акт інспекційного відвідування з дати його надходження.

Судом встановлено, що акт інспекційного відвідування підписано позивачем із зауваженнями 30.03.2018 року та на акт інспекційного відвідування від 29 березня 2018 року від позивача до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області надійшли письмові зауваження 03.04.2018 р. за вх. № 2284, які були розглянуті інспектором праці 04.04.2018 року за № 679/4.1-3, що підтверджується матеріалами справи, тобто в межах строків, встановлених п.24 Порядку № 295.

В день розгляду зауважень, а саме 04.04.2018 року, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено оскаржуваний припис № ДН164/24/АВ/П.

Отже, вказані зауваження та припис були розглянуті та прийняті в межах встановлених строків.

Згідно п. 29 Порядку №295 заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, дії відповідача в цій частині є правомірними.

Щодо суті порушень, виявлених під час інспекційного відвідування суд зазначає, що ч.1 ст.24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст.187 цього Кодексу);6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на зазначене, позивачем не спростовано встановлені відповідачем під час здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин порушення позивачем трудового законодавства, що зафіксовані актом інспекційного відвідування від 29.03.2018 року № ДН164/24/АВ.

Під інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_5 була прийнята на роботу до виконкому Бабушкінської районної ради фахівцем з питань охорони праці відділу соцекономрозвитку з 17.01.1995 року за трудовою угодою, яка має ознаки безстрокового трудового договору.

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в матеріалах справи наявне рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2005 року по справі №2 - 5822/2005, яким встановлено, що ОСОБА_5 у період з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року фактично знаходилась у трудових правовідносинах з Бабушкінською райрадою, а саме працювала на посаді фахівця з охорони праці відділу соцекономрозвитку.

Рішення суду є таким, що набрало законної сили.

Таким чином вина позивача у порушені трудового законодавства встановлена судовим рішенням.

Також, факт перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з позивачем фактично визнано останнім, про що свідчать довідка від 07.06.2001 року №29 на ім'я ОСОБА_5 щодо підтвердження її трудового стажу за період з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року, розпорядження голови Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 08.07.2003 року № 34-к та від 28.02.2006 року № 7-к, а також внесення до трудової книжки заявниці записів щодо трудової діяльності останньої у Бабушкінській райраді з посиланням на ч.2 ст.21 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

На підставі викаденого, суд приходить до висновку, що Шевчнківською районною у місті Дніпрі радою фактично було допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу ОСОБА_5, що порушує вимоги ч.1 ст.21 та ч.1,3 ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність її офіційного працевлаштування.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 фактично знаходилась у трудових правовідносинах з Бабушкінською райрадою, та те, що вона працювала за основним місцем роботи з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, то до її трудової книжки повинен був бути внесений запис про прийняття її на посаду згідно ч.1 ст.21 КЗпП України, а не ч. 2 ст. 21 КЗпП України, що порушує вимоги п.2.3 гл. 2 Інструкції №58.

Відповідно до п.2.3 гл. 2 Інструкції №58 Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року, записи в трудовій книжці провадяться у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Статтею 265 КЗпП України визначено відповідальність за порушення законодавства про працю.

Абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (30 *3723,00*1 працівника = 111 690,00 грн.).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/264 від 26.04.2018 року, прийнята на підставі акту та у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, Головним управлінням Держапраці у Дніпропетровській області на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України є законною та обґрунтованою.

В ході інспекційного відвідування встановлено, що за період з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року заробітна плата ОСОБА_5 у встановленому порядку не нараховувалась та не виплачувалась.

Статтею 3 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Відповідно до ст.98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України №108 «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Позивачем під час проведення перевірки не надано документів на підтвердження фактів нарахування грошових коштів ОСОБА_5 за період з січня 1995 року по березень 1995 року, за грудень 1995 року, за період з січня 1996 року по квітень 1996 року, за грудень 1997 року, за грудень 1999 року, за період з травня 2000 року по травень 2001 року, а також документів на підтвердження факту виплати грошових коштів ОСОБА_5 за період з січня 1995 року по березень 1995 року, за грудень 1995 року, за період з січня 1996 року по квітень 1996 року, за період з грудня 1997 року по травень 2001 року, що є порушенням вимог ст.98 КЗпП України та ч.1 ст.13 ЗУ №108 «Про оплату праці».

Також, в ході інспекційного відвідування встановлено, що протягом періоду з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року заробітна плата ОСОБА_5 не індексувалась, що порушує вимоги ч.6 ст.95 КЗпП України, якою визначено що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII із змінами та доповненнями, в редакції Закону №234/97 - ВР від 25.04.1997 року, що діяла у періоді за який проводиться інспекційне відвідування, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру; обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації). Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (далі - Порядок № 1078). Цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на всі підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також на фізичних осіб, які використовують працю найманого персоналу. Також, у Порядку зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України та які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих співробітників підприємств у грошовому вираженні, яка включає кошти за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші постійні компенсаційні виплати.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Під час судового розгляду справи до суду не надано належні та допустимі доказами факту нарахування заробітної плати на її індексації за весь період, а саме з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року, у порядку визначеному чинним законодавством.

Крім того, ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи судом, позивачем не надано доказів виплати ОСОБА_5 грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки, що є порушенням вимог ч.1 ст.83 КЗпП України.

Так, відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Згідно ч.2 ст. 12 Закону України "Про оплату праці" визначено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (10 *3723,00*1 працівника = 37 230,00 грн.).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/265 від 26.04.2018 року, прийнята на підставі акту та у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 Головним управлінням Держапраці у Дніпропетровській області та на підставі абз.4 ч.2 ст. 265 КЗпП України є законною та обґрунтованою.

Крім того, позивачем під час інспекційного відвідування та розгляду справи не доведено, що ОСОБА_5 за період роботи перебувала у щорічних відпустках, що є порушенням вимоги ч.5 ст.80 КЗпП України.

Так, позивачем не надано наказів на щорічну відпустку ОСОБА_5 за період її роботи з 17.01.1995 року по 31.05.2001 року.

Так, відповідно до ч.5 ст.80 КЗпП України, забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд.

Абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (3 723,00 грн.).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/266 від 26.04.2018 року, прийнята на підставі акту та у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, Головним управлінням Держапраці у Дніпропетровській області на підставі абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП України є законною та обґрунтованою.

За результатами перевірки Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено припис № ДН164/24/АВ/П від 04.04.2018 року, яким зобов'язано Шевченківську районну у місті Дніпрі раду усунути порушення, вказані у акті інспекційного відвідування № ДН164/24/АВ від 29.03.2018 року та не допускати їх в подальшому.

Судом встановлено, що вимоги припису позивачем не виконано, про що не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні.

Також, слід зазначити, що рішенням суду встановлено, що гр. ОСОБА_5 фактично знаходилась у трудових відносинах з Бабушкінською райрадою, а також той факт що вона працювала за основним місцем роботи з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, до її трудової книжки повинен бути внесений запис про прийняття її на посаду відповідно до п.2.3 гл.2 Інструкції №58, а саме повинен бути внесений запис про прийняття на роботу за ч.1 ст. 21 КЗпП України, що відповідає первинним документам.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що вимоги припису ним не можуть бути виконані, оскільки у нього відсутня трудова книжка громадянки ОСОБА_5, однак законодавством про працю не передбачено, що відсутність трудової книжки є підставою для невиконання вимог припису, винесеного інспектором праці на підставі наданих на те законом повноважень та визнання його протиправним.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/264 від 26.04.2018 року, № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/265 від 26.04.2018 року, № ДН164/24/АВ/ТД/ІП/МГ-ФС/266 від 26.04.2018 року та припис № ДН164/24/АВ/П від 04.04.2018 року є обґрунтованими, складеними на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, у зв'язку з чим є законними та такими, що не підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області при здійсненні інспекційного відвідування позивача, а також при складанні постанов та припису діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем доведено правомірність дій та прийняття рішень.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалено рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Шевченківської районної у місті Дніпрі ради до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання незаконним припису та скасування постанов - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 листопада 2018 року.

Суддя Н.В. Боженко