Справа № 1340/3807/18
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/3807/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Гулкевич В.О.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс" (79017, вул. Водогінна,2, м. Львів, ) звернулося в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (79003, вул.Стрийська,35, м. Львів, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою від 04 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Протокольною ухвалою від 05 листопада 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що первинними бухгалтерськими та податковими документами підтверджується реальність господарської операції між Позивачем та ТзОВ БІЛДІНГ ОСОБА_3 щодо будівельних робіт. Вказують, про те що податкова інформація на яку посилається відповідач в акті перевірки не вказує , ні на незаконні дії ТЗОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3», ні на незаконні дії ТОВ «ОСОБА_5 ОСОБА_3» та на не реальність проведення господарських операцій між позивачем та ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3». Зазначають, що підрядні роботи по спірних господарських операціях виконувалися в межах договорів укладених позивачем не з окремими робітниками, а в межах договору укладеного безпосередньо з юридичною особою ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3», яка має у своєму підпорядкуванні відповідний штат працівників чи має можливості і навики по їх залученню. За таких обставин вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві та з урахуванням пояснень до позовної заяви.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що під час винесення спірних рішень контролюючий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Зазначають, що в первинних документах, виписаних ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3» для ТзОВ «Оазіс», зазначені господарські операції, які фактично не відбувалися. Зазначають, що до перевірки не було надано акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року від 12.12.2016 року на загальну суму 204 350 грн., в тому числі ПДВ 34 058, 33 грн., (до податкової накладної № 10 від 12.12.2016). Крім того, вказують на те, що представлені до перевірки ТОВ «Оазіс» копії (не завірені належним чином) актів приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року датовані одною датою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Головним управлінням державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Оазіс» (далі позивач) (код за ) з питань проведення взаємовідносин з ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3» (4) за грудень 2016 року. За результатами перевірки складено акт від 12.07.2017 року за № 1737/13-01-14-14/30878290.

Проведеною перевіркою встановлено, порушення п. 185.1, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.198.5, ст.198, п.200.1, ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2455-VI із внесеними змінами і доповненнями, встановлено завищення суму податкового кредиту на загальну суму 1633 333 грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету України всього на 829 832 грн., в тому числі за грудень 2016 року, 829 832 грн., та завищено відємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду в розмірі 803 501 грн., в тому числі за грудень 2016 року 803 501 грн.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки, позивач направив на адресу відповідача заперечення на акт перевірки з додатками від 25.07.2018 (Т1, а.с.33-35).

На підставі акту перевірки контролюючим органом складено:

податкове повідомлення - рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 10.08.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 1 037 290, грн., у тому числі 829 832 грн., за податковим зобовязанням та 207 458 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

податкове повідомлення - рішення форми «В4» № НОМЕР_2 від 10.08.2017 року, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на суму 803 501, 00 грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач мав господарські взаємовідносини з ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3».

01.07.2016 року між ТзОВ Оазіс (Замовник) та ТзОВ ОСОБА_4 ОСОБА_3 (підрядник) укладено договір підряду №01/07-1, відповідно до якого Підрядник зобовязується виконати самостійно, а при необхідності залученними силами, з матеріалів Замовника і Підрядника комплекс будівельних робіт в магазині «Сільпо», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська,226-А.

Позивачем, на підтвердження умов договору з ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3» долучено до матеріалів справи копії всіх первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках, а саме: договірну ціну, виписки по рахунках, довідки про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, акти приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, акти приймання передачі матеріалів, оборотно сальдову відомість по рахунку 631, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, оборотно сальдову відомість по рахунку 201, (Т1, а.с. 83-244; Т2, а.с.1- 237; Т3, а.с.1- 244; Т4, а.с. 1-198 ).

Оцінюючи встановлені обставини та доводи сторін, суд керувався наступними положеннями чинного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Дані положення врегульовані частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Наведені законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту з податку на додану вартість у податковому обліку є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв'язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно договору підряду №01/07-1 від 01.07.2016 року передбачено, що Підрядник (ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3" в особі директора ОСОБА_6) зобовязується виконати власними, а при необхідності і залученими силами з матеріалів замовника і Підрядика.

Водночас, суд звертає увагу, що наявною у податкового органу інформацією встановлено, що на підтвердження відсутності факту виконання ТзОВ БІЛДІНГ ОСОБА_3 робіт (надання послуг), посилається на інформацію в АІС «Податковий блок», якою було встановлено, що згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум отриманих з них доходів поданим ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3» за 4 квартал 2016 року, кількість працюючих за трудовим договором становить 2 людини, а працюючих за цивільно правовим договором 4 людини. Згідно фінансового звіту станом на 31.06.2016 року балансова вартість основних засобів становить 0. Згідно поданої декларації з податку на прибуток за 2016 рік, дохід становить -21 386 130 грн., податок на прибуток (р.06 декл ПНП) -14 724 грн. Згідно поданої звітності з податку на додану вартість господарська діяльність розпочата з вересня 2016 року. Враховуючи середньооблікову кількість штатних працівників ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3» у грудні 2016 року та сумарні витрати праці робітників будівельників згідно актів приймання виконаних будівельних робіт (74 189,9 люд год) на обсяг робіт і сумарні витрати праці робітників, що обслуговують машини (57,34) на обсяг робіт працівники ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3» при 8- годинному робочому дні повинні були виконувати дані роботи 421, 8 людини. Проведеним аналізом інформаційних систем баз даних ДФС встановлено, що у ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3» відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, зберігання чи відвантаження товарно матеріальних цінностей та надання послуг чи здійснення робіт в силу відсутності відповідного персоналу, транспортних засобів, приміщень та матеріальних ресурсів, при значних обсягах купівлі та реалізації товарів/робіт (послуг), що в свою чергу унеможливлює здійснення основного виду діяльності підприємств.

Суд зазначає, що акти приймання виконаних будівельних робіт (які були наданні до суду) містили дату їх складання 14.12.2016 року та жодним чином, не може свідчити про фактичність здійснення таких господарських операцій між позивачем та TOB "ОСОБА_4 ОСОБА_3".

Щодо тверджень представника позивача що докази оплати та акт приймання передавання робіт були надані із запереченням на акт перевірки, судом встановлено наступне.

25.07.2018 року ТзОВ «Оазіс» було скеровано заперечення на акт № 1747/13-01-14-14/30878290 від 12.07.2018 року, в якому в додатку до заперечення було долучено довідку КБ3 на суму 204350 грн., акт КБ2 на суму 204350 грн., оборотно сальдову відомість по рах 631 за грудень 2016 року, виписку банку та платіжне доручення.

Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно листа Головного управління ДФС у Львівській області від 08.08.2018 року № 27783/10/13-01-14-14, вбачається, що за результатами розгляду заперечення було прийнято рішення про залишення без змін висновків акта перевірки від 12.07.2018 р. № 1737/13-01-14-14/30878290, а заперечення ТОВ «Оазіс» від 25.07.2018 року за № 25/07-1 залишено без задоволення.

З урахуванням викладеного, первинні документи, які були подані позивачем до заперечення до акту перевірки не можуть бути розцінені як такі, що підтверджують господарську операцію з ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3».

Суд зазначає, що позивачем не надано та в матеріалах справи не міститься інших первинних документів (ніж ті, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом), в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та супутніх їм документів на підтвердження здійснення операцій з вказаним вище контрагентом.

Не мотивовано позивачем належним чином і, за яких обставин та в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між ним та його задекларованим контрагентом, хто персонально брав у цьому участь, яким чином позивачем перевірявся ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3»» на можливість виконання ним операцій за вказаним договором.

Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагента є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді непідтвердження права на формування у податковому обліку податкового кредиту.

Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 травня 2018 року (справа №815/3501/15, адміністративне провадження №К/9901/8244/18).

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що лише формальна наявність у позивача актів здачі-приймання робіт (наданих послуг)/актів виконаних робіт, податкових накладних, виписаних контрагентом позивача не є достатнім і беззаперечним документальним підтвердженням фактичного надання послуг (робіт), і не дають можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій, що вказує на відсутність у позивача фактичних підстав для віднесення спірних сум до складу податкового кредиту. Наявність вказаних довідків про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів виконаних робіт (наданих послуг), податкових накладних не є достатньою підставою для визнання правомірності віднесення спірних сум до складу податкового кредиту, оскільки наведені в них відомості не підтверджуються належними первинними, бухгалтерськими та супутніми їм документами.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 31.03.2015 по справі №21-15а15: "… для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської діяльності, визначальною ознакою якої є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. За відсутності ж факту придбання товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів …".

Аналогічний висновок зроблено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14.03.2017 по справі №21-1513а16: "… господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. (…) Потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов'язання на підставі таких операцій …".

Крім того, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14.03.2017 по справі №21-2239а16 дійшла до такого висновку: "… недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, і незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди …".

Як зазначено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06.12.2016 по справі №21-1440а16: "… Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. (…) недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди …".

При цьому, наданими до суду письмовими доказами неможливо підтвердити, що будівельні роботи в магазині «Сільпо», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська,226-А, були фактично виконані контрагентом ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3», а отже і формування податкового кредиту по операції з вказаним контрагентом.

Судом встановлено, що господарська операція позивача з ТОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3» не мали реального характеру з огляду на непідтвердження достатніми доказами, відсутністю усієї первинної документації, що передбачена укладеним договором.

На переконання суду, будь-який договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Досягнення згоди з істотних умов договору жодним чином не обмежує волі сторін в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Безпредметний, на думку суду, договір з зобов'язаннями сторін, які мають наслідки лише для самих сторін такого договору, жодним чином не підтверджують реальність здійснення господарських операцій, оскільки такі підписуються сторонами з метою одержання податкової вигоди та не мають на меті настання правових наслідків для платника податків, і за своєю суттю не узгоджуються із конституційним принципом, відповідно до якого кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Позивачем не подано документів, щодо стану розрахунків, наявної заборгованості (відсутності заборгованості), даних бухгалтерського обліку, банківські виписок (інші платежні документи), кошторисної документації, та інших документів, що підтверджують проведення розрахунки з ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_3».

В силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс" (79017, вул. Водогінна,2, м. Львів, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (79003, вул.Стрийська,35, м. Львів, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Восьмого апеляційної адміністративного суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2018 року.

Суддя Кухар Н.А.