Справа № 0340/1237/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року№857/643/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2018 року у справі №0340/1237/18 (суддя Лозовський О.А., рішення ухвалено о 17/59 год, м.Луцьк, повний текст складено 6 серпня 2018 року) за позовом Приватного підприємства «Західна аграрна компанія» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Приватне підприємство «Західна аграрна компанія» (далі - ПП) звернулося до суду із позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУДФС) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) від 24.04.2018 №№, та 25.04.2018 №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано ППР від 24.04.2018 №№, №. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач який із покликанням, на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволеного позову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ПП відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги посилаючись та невірне тлумачення та розуміння судом першої інстанції положень статей 291, 299 та 123 Податкового кодексу України (далі - ПК), вказує на правомірність висновків документальної позапланової виїзної перевірки за результатами, якої було встановлено завищення позивачем відсотку розрахунку питомої ваги від реалізації сільськогосподарської продукції за 2016, 2017 року, а відтак, у підприємства в силу вимог податкового законодавства були відсутні підстави для застосування спрощеної системи оподаткування платника четвертої групи. Вважає, що податковим органом правомірно нараховано податок на прибуток підприємств відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК та застосовано штрафні санкції, передбачені главою 11 розділу ІІ цього ж Кодексу на підставі оскаржуваних ППР №№, №000357140.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку встановлена невідповідність позивача вимогам підпункту 4 пункту 291.1 статті 291 ПК не є достатньою правовою підставою для застосування норм абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК та нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток, а також штрафних санкцій.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 08.02.2018 по 18.03.2018 ГУДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 26.03.2018 №4664/14-01/36205714 (далі - Акт; т.1 а.с.29-101).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- підпунктів 14.1.234, 14.1.235, 14.1.262 пункту 14.1 статті 14, пункту 123.2 статті 123, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 291.1, підпункту 4 пункту 291.4 статті 291, абзацу 2 пункту 299.11 статті 299 ПК, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 6756300 грн, в тому числі за 2016 рік в сумі 948420 грн, за 2017 рік - 5807880 грн;

- підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, пункту 120.1 ст.120, статті 135 ПК - не подано декларацію з податку на прибуток за 1 квартал 2016 року, півріччя 2016 року 9 міс. 2016 року, 1 квартал 2017 року, півріччя 2017, 9 міс. 2017 року;

- пункту 103.1 статті 103, пункту 141.4.1, 141.4.2 статті 141 ПК та пункту 2 статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно від 12.01.1993 - ПП не утримано і не сплачено податок на доходи нерезидента із джерелом походження їх з України (10% від суми відсотків виплачених по договорах позик на користь компанії «IRC» Sp.z.o.o.. Polska) у 2017 році в загальній сумі 99746,94 грн.

24.04.2018 на підставі Акта прийнято ППР:

№ про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 8445375 грн (основний платіж 6756300 грн, штрафні (фінансові) санкції 1689075 грн);

№ про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового законодавства з податку на прибуток в сумі 6756470,00 грн.

25.04.2018 прийнято ППР № про збільшення грошового зобов'язання з податків та зборів в сумі 124683,74 грн (основний платіж 99747 грн, штрафні (фінансові) санкції 24936,74 грн (т.1 а.с.24-27).

Передумовою для прийняття ППР №№, було встановлення в Акті наступних обставин.

Так, у період, який перевірявся ПП використовувало спрощену систему оподаткування як сількогосподарський товаровиробник, було платником єдиного податку (четверта група). Для підтвердження статусу платника єдиного податку підприємством подано до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції ГУДФС та Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУДФС визначені підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК документи, а саме: податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи, відомості про наявність земельних ділянок та розрахунки частки сільськогосподарського товаровиробництва, зокрема, за 2015 та 2016 роки №№, відповідно (далі - Розрахунки; т.1 а.с.127-233).

Згідно з наданими Розрахунками питома вага від реалізації сільськогосподарської продукції за 2015 рік становила 81,81%, за 2016 рік 75,99% (т.1 а.с.127-131).

З Акта перевірки слідує, що в ході її проведення відповідачем визначено питому вагу від реалізації сільськогосподарської продукції на 2016 рік - 1,56%, на 2017 рік - 7,59%. На дані показники вплинуло включення ПП до розділу 1.8 Розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва на 2017 рік доходів від надання сільськогосподарських послуг та проведений в ході перевірки аналіз бухгалтерського рахунку 703. В результаті чого контролюючим органом зроблено висновок про невідповідність ПП у перевіряємому періоді вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5 статті 291 ПК - частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній рік є меншою, ніж 75% (т.1 а.с.32-35).

Не погодившись із ППР №№, , 003621402 позивач оскаржив такі в адміністративному порядку. 14.06.2018 рішенням Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) продовжено строк розгляду скарги до 29.07.2018 (т.1 а.с.111-126).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 299.2 статті 299 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Згідно із пунктом 299.3 статті 299 ПК у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов'язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

За пунктом 299.10 статті 299 ПК реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Відповідно до абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов'язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно зазначено те, що аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що обов'язковою умовою для застосування штрафних санкцій є наявність двох підстав одночасно - невідповідність платника єдиного податку четвертої групи вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 ПК, а не альтернативна умова.

За змістом пунктом 291.5-1 статті 291 ПК не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи:

291.5-1.1. суб'єкти господарювання, у яких понад 50 відсотків доходу, отриманого від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, становить дохід від реалізації декоративних рослин (за винятком зрізаних квітів, вирощених на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування, та продуктів їх переробки), диких тварин і птахів, хутряних виробів і хутра (крім хутрової сировини);

291.5-1.2. суб'єкти господарювання, що провадять діяльність з виробництва підакцизних товарів, крім виноматеріалів виноградних (коди згідно з УКТ ЗЕД 2204 29 - 2204 30), вироблених на підприємствах первинного виноробства для підприємств вторинного виноробства, які використовують такі виноматеріали для виробництва готової продукції, а також крім електричної енергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками та/або з відновлюваних джерел енергії (за умови, що дохід від реалізації такої енергії не перевищує 25 відсотків доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) такого суб'єкта господарювання);

291.5-1.3. суб'єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Однак, Актом невідповідність позивача вимогам 291.5-1 статті 291 ПК встановлена не була.

Як видно, з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП не здійснює реалізації декоративних рослин, диких тварин і птахів, хутряних виробів і хутра, не проводить діяльність з виробництва підакцизних товарів та/або виробництва електричної енергії. Станом на 01.01.2016 та 01.01.2017 у позивача був відсутній податковий борг, що підтверджується Додатком 2 до Акту перевірки від 26.03.2018 (т.1 а.с.80-84, т.2 а.с.67-73).

Разом з тим, положення пункту 299.11 статті 299 ПК, що встановлюють відповідальність для платників єдиного податку, пов'язані з нормами пункту 299.10 ПК, які регулюють питання анулювання реєстрації платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

Як слідує із змісту підпункту 4 пункту 299.10 статті 299 ПК розрахунок питомої ваги частки сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи на рівні менш як 75 відсотків є підставою для анулювання його реєстрації як платника єдиного податку четвертої групи та виключення із відповідного реєстру.

Зважаючи на положення підпункту 4 пункту 299.10 статті 299 ПК способом реалізації владних управлінських функцій податкового органу за наявності встановлених обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Тобто невідповідність вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК має чітко визначену санкцію - анулювання реєстрації платником єдиного податку.

При цьому абзац другий пункту 299.11 статті 299 ПК встановлює додаткову санкцію для платників єдиного податку, які одночасно не відповідають як вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 так і вимогам пункту 291.5-1 статті 291 ПК.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими, висновки суду першої інстанції за якими встановлена невідповідність позивача вимогам підпункту 4 пункту 291.1 статті 291 ПК не є достатньою правовою підставою для застосування норм абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК у спірних правовідносинах та нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток, а також штрафних санкцій.

Виходячи із змісту положень підпункту 299.2 статті 299 та пункту 299.3 статті 299 ПК право на застосування платником податків спрощеної системи оподаткування виникає з моменту його реєстрації платником єдиного податку, а припиняється - з моменту анулювання такої реєстрації.

Пункт 297.1 статті 297 ПК, передбачає, що платник єдиного податку звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, серед іншого, і з податку на прибуток підприємств.

Отже, платник податку звільняється від обов'язку нарахування та сплати податку на прибуток підприємств за наявності у нього права на застосування спрощеної системи оподаткування, яке є дійсним в період реєстрації його платником єдиного податку.

Відтак, у розглядуваному випадку застосування положення абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК при нарахуванні ПП податкового зобов'язання з податку на прибуток є протиправним по відношенню до позивача, оскільки на час нарахування податкового зобов'язання останній мав право на застосування спрощеної системи оподаткування та не був позбавлений цього права у встановлений ПК спосіб - шляхом анулювання реєстрації як платника єдиного податку у відповідному реєстрі.

Щодо ППР № за яким до ПП застосовані штрафні санкції за порушення законодавства з податку на прибуток в сумі 6756300, то суд апеляційної інстанції не вбачає у висновках суду першої інстанції стосовно протиправності такого ППР, неправильного тлумачення норми пункту 123.2 статті 123 ПК.

Так, відповідно до пункту 123.2 статті 123 ПК використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Наведеною нормою передбачена відповідальність платника податків за використання сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу, тобто за недотримання встановлених законом призначення та/або умов чи цілей, відповідно до яких мають бути використані суми коштів , що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) такої пільги.

При цьому, встановлена пунктом 123.2 статті 123 ПК відповідальність може бути застосована лише за наявності законодавчо визначених призначення та/або умов чи цілей використання сум коштів, що не сплачені до бюджету, і за умови доведення використання таких сум не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям, визначеним законом.

Як уже зазначалось, за положеннями пункту 297.1 ст. 297 ПК, платник єдиного податку звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, з податку на прибуток підприємств.

Водночас, ні вказаною статтею, ні іншими нормами податкового законодавства не визначено призначення та/або умов чи цілей використання сум коштів, що не сплачувались до бюджету внаслідок застосування встановленої пільги щодо податку на прибуток, тому накладення відповідачем штрафних санкцій на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК є безпідставним.

Таким, чином встановлено, що відповідач, враховуючи вищенаведені норми та обставини справи, не довів правомірності винесення оскаржуваних ППР №№, , а наведені ним в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги вказаних вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.