Справа № 806/2079/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2079/18

Головуючий у 1-й інстанції: ГоровенкоА.В.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

29 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року (час ухвалення рішення та дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - не зазначено, місце ухвалення рішення - м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання встановити статус інваліда війни та прийняти рішення про видачу посвідчення,

В С Т А Н О В И В :
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення та зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким встановити їй статус інваліда війни та видати на підтвердження статусу відповідне посвідчення. Позов мотивований тим, що в період з 25.12.1989 по 01.06.1990 працювала, як вільнонаймана у військовій частині НОМЕР_1 (м.Чорнобиль) та в період з 04.06.1990 по 12.07.1997 на різних посадах в БМУ "Прип`ять" (м.Чорнобиль), була задіяна на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії. Оскільки за висновком МСЕК їй встановлена 3 група інвалідності довічно внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, вважає, що має право на встановлення статусу інваліда війни відповідно до п.1 та п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у зв`язку з чим звернулася з відповідною заявою до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області. Однак, відповідач листом від 11.04.2018 №1248/19.0 безпідставно відмовив їй у встановленні такого статусу та видачі відповідного посвідчення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Ухвалено визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі відповідного посвідчення інваліда війни, та зобов`язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у позові.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено,що ОСОБА_1 з 25.12.1989 по 01.06.1990 працювала кухонним працівником у їдальні військової частини НОМЕР_1 , місце дислокації - м.Чорнобиль, що підтверджується копією трудової книжки та архівною довідкою галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 13.03.2018 №179/1/2982 .В період з 04.06.1990 по 12.07.1997 позивач працювала в Будівельно-монтажному управлінні «Прип`ять», яке з 28.01.1993 перейменоване у Чорнобильське будівельно-монтажне підприємство, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до архівної довідки Державного спеціалізованого підприємства "Чернобильський спецкомбінат" Державного агентства України управління зоною відчуження від 27.02.2018 №17/22-18, зазначено, що ОСОБА_1 згідно з документами, які знаходяться на зберіганні в архіві підприємства, безпосередньо була зайнята на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобилській АЕС у зоні відчуження у період з 04.06.1990 по 12.07.1997 .

30 червня 2004 року позивачу видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 , категорії 1 .

Згідно експертного висновку Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 09.01.2004 №9307 позивачу встановлено діагноз та зроблено висновок про пов`язаність захворювання з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС .

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Житомирської обласної МСЕК №2 серії ЖИА №110124 від 16.06.2009 позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина - професійне захворювання, яке пов`язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довічно .

У березні 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про встановлення їй статусу інваліда війни згідно ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на обґрунтування заяви подала наведені документи.

Листом управлінням праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області у листі №1248/19.0 від 11.04.2018 ОСОБА_1 відмовлено у наданні такого статусу. Відмова мотивована тим, що для встановлення зазначеного статусу необхідне документальне підтвердження залучення особи до складу формувань цивільної оборони. Заявником таких документів не подано. Установа, в якій працювала ОСОБА_1 при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи до складу загонів Цивільної оборони не входила, в структурі Міністерства оборони колишнього СРСР не перебувала та не підпорядковувалась військовому командуванню. У зв`язку з тим, що план Цивільної оборони в період аварії на ЧАЕС не вводився, працівники, які залучалися для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від інших міністерств і відомств і стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з цим, не можуть бути віднесені до осіб, які належать до інвалідів війни відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідним посвідченням та вкладкою до нього, з 25.12.1989 по 01.06.1990 працювала кухонним працівником в їдальні військової частини № НОМЕР_1 , тобто була особою вільнонайманого складу, в подальшому в період з 04.06.1990 по 12.07.1997 працювала в Чорнобильському будівельно-монтажному підприємстві та приймала участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та згідно з експертним висновком Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії по установленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смертності з дією іонізованого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 09.01.2004 встановлено, що виявлене у позивача захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то суд дійшов до висновку про наявність підстав для надання позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

При цьому, суд наголосив, що вимоги відповідача щодо документального підтвердження перебування позивача у складі цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС ,суд вважає необґрунтованим, оскільки чинним законодавством механізм зберігання та отримання такого підтвердження не передбачений.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону № 3551-XII вказано, що він визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Водночас для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон № 3552-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене , колегія суддів зазначає, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону № 3551-ХІІ.

Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надала.

Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 368/1579/14, від 10 травня 2018 року у справі № 279/12162/15-а та від 07 червня 2018 року у справі № 377/797/17.

Разом з цим, суд встановив, що позивач з 25.12.1989 по 01.06.1990 працювала кухонним працівником в їдальні військової частини №55237, тобто була особою вільнонайманого складу, в подальшому в період з 04.06.1990 по 12.07.1997 працювала в Чорнобильському будівельно-монтажному підприємстві та приймала участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Отже, зі змісту вказаної статті Закону вбачається, що підставою для віднесення осіб вільнонайманого складу до інвалідів війни є отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних, зокрема, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Приписами пункту 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

За правилами пункту 10 частини другої статті 7 Закону порядок надання статусу інваліда війни особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 16 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317) комісія визначає ступінь втрати здоров`я, групу і час настання інвалідності та їх причинний зв`язок з Чорнобильською катастрофою на підставі експертного висновку, визначеного в установленому порядку МОЗ лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, міжвідомчої експертної ради чи постанови військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання з Чорнобильською катастрофою.

Особи, що належать до категорії постраждалих із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї або постраждали за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, подають, крім посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції з відміткою про перереєстрацію або посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та посвідчення потерпілої дитини серії "Д" та вкладишу до нього для потерпілих дітей-інвалідів при досягненні ними 18 років, відповідний експертний висновок уповноваженого лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, міжвідомчої експертної ради чи постанову військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, що призвело до інвалідності, з іншими ядерними аваріями, ядерними випробуваннями або військовими навчаннями із застосуванням ядерної зброї, порушенням правил експлуатації обладнання з радіаційною речовиною, порушенням правил зберігання і поховання радіоактивних речовин (пункт 17 Положення № 1317).

Положеннями пунктом 26 Положення № 1317 визначено, що причинами інвалідності можуть бути:

загальне захворювання;

інвалідність з дитинства;

нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

професійне захворювання;

поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час;

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;

- одержані в районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання;

- одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Великої Вітчизняної воєн та в повоєнний період;

- пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;

- пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- одержані внаслідок політичних репресій;

- пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;

- одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);

захворювання:

- отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

- пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що для віднесення особи вільнонайманого складу до інвалідів війни в розумінні пункту 1 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ та отримання відповідного посвідчення, законодавець пов`язує настання інвалідності з такою підставою, як поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних, зокрема, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, про що має бути зазначено у висновку МСЕК.

Приймаючи рішення у даній справі, суд апеляційної інстанції враховує правові позиції з порушених питань, викладені у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №806/5085/15.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, у відповідача були відсутні законодавчі підстави для встановлення статусу та видачі позивачу посвідчення інваліда війни, з огляду на те, що документи надані позивачем, у тому числі довідка МСЕК, не містили відомостей про причино-наслідковий зв`язок між виконанням обов`язків військової служби особою вільнонайманого складу та ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у позові з викладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області задовольнити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання встановити статус інваліда війни та прийняти рішення про видачу посвідчення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 грудня 2018 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.