Справа № 331/4350/18
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2018 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.

за участю секретаря Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 1 УПП в м. Запоріжжя молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора роти № 3 батальйону № 1 УПП в м. Запоріжжя молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови серії ЕАА № 479428 від 11.07.2018 року по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.07.2018 року постановою серії ЕАА №479428 інспектора 3 роти 1 батальйону УПП у м. Запоріжжя ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Згідно зазначеної постанови ОСОБА_1 звинувачують у тому, що 11.07.2018 року приблизно о 23-33 в місті Запоріжжя по вул. Академіка Амосова 4а, він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись при повороті не включив при зміні напрямку руху, чим порушив ПДР п. 9.2.б. За наслідками чого і було винесену дану постанову.

Вважає дії відповідача незаконними і такими які грубо порушують його права, як учасника адміністративної справи, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи і дій, що відбулися і які вчинені відповідачем відносно нього.

Так ОСОБА_1 був зупинений, ще приблизно о 19 год. 50 хв. 11.07.2018 вказаними працівниками поліції, одразу за кільцем Дубового Гаю по Набережній магістралі у напрямку руху мікрорайону Піски. Одразу між ними виникла конфліктна ситуація. ОСОБА_1 почали звинувачувати в тому, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння за зовнішніми ознаками, хоча до цього він не спав практично три дні. Пройти обстеження на стан сп'яніння він відмовився і тому 11.07.2018 року об 22 год. 10 хв. відносно нього було складено відповідачем протокол про адміністративне порушення серія БД № 411751 за ч. І ст. 130 КУпАП з чим він теж не погодився. Копію даного адміністративного протоколу та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серія ПК №028130 від 11.07.2018 додає. "

Таким чином за логікою та послідовністю дій відповідача виходить, що спочатку на ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол в порядку ст. 130 КУпАП (серія БД №411751 від 11.07.2018 за ч. 1 ст. 130 КУпАП), його відсторонено від керування вказаним транспортним засобом (про що є розписка в матеріалах справи іншого водія) а потім вже об 23 год. 33 хв. 11.07.2018 (не керуючи своїм автомобілем), він (не маючи вже посвідчення водія) їхав за вказаних вище обставин і не включив знак повороту.

Вважає зазначене рішення відповідача неправомірним, у зв'язку з чим вимушений у порядку, передбаченому ст. 171-2 КАСУ, звернутися до місцевого суду як до адміністративного суду, із проханням про визнання дій інспектора поліції протиправними та скасування винесеної ним постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Звертає увагу суду на те, що станом на 23 год. 33 хв. 11.07.2018 року він не міг будь-яким чином керувати транспортним засобом Ланос номерний знак НОМЕР_2 і пред'явити посвідчення водія НОМЕР_3, бо починаючи із 19 год. 50 хв. 11.07.2018 був зупинений вказаними працівниками поліції, його відпустили лише біля 01 год. 00 хв. 12.07.2018 року. Увесь час із 19 год. 50 хв. 11.07.2018 по 01 год. 00 хв. 12.07.2018, він то стояв біля його зупиненого автомобіля одразу за кільцем Дубового Гаю, то вони їздили до Олександрівського відділу поліції для з'ясування його особистості.

Посвідчення водія НОМЕР_3 він передав відповідачу о 20 год. 26 хв. 11.07.2018 року і з того часу воно ОСОБА_1 не поверталося, а є офіційно вилученим у нього, що підтверджується тимчасовим дозволом на право керування транспортним засобом серія НОМЕР_4 від 11.07.2018.

На думку ОСОБА_1 адміністративне правопорушення він не вчиняв, Натомість працівники поліції допустили грубе порушення своїх службових обов'язків.

Крім того на його обґрунтоване переконання, під час притягнення його до адміністративної відповідальності працівником поліції було грубо порушені норми матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Оскаржувана постанова не відповідає формі, затвердженій Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України № 185 від 22 лютого 2001 року. Так, в постанові не вказані докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

Відповідач ігнорував заперечення щодо постанови, в порушення ст. 268 КУпАП справа була розглянута без прийняття до уваги пояснень, він був позбавлений можливості надати докази, заявляти клопотання тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно пункту 1.6 розпорядження МВС України № 466 від 21.05.2009 р. передбачено, що вимагається виключити випадки складання відносно водіїв транспортних засобів адміністративних протоколів без доведення їхньої вини чи достатніх доказів допущення ними порушень ПДР (фото-, відеоматеріалів, показів свідків тощо). А саме- відсутні свідчення свідків, фото-, відео - докази.

В оскаржуваній постанові не вказано жодного доказу скоєння ним правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Постанова не відповідає вимогам ч. З ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не зазначено про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, начебто, скоєного правопорушення.

На думку ОСОБА_1, жодних доказів, окрім «власного внутрішнього переконання» інспектора, матеріали справи не містять, що підтверджується і самою постановою, в дев'ятому пункті якої зазначено: «До постанови додається...».

Відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Аллене де РібемІЙҐ проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЕСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року].

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принци 7).

Вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

Справа розглянута на місці, начебто, вчиненого адміністративного правопорушення, що не відповідає фактичним обставинам справи.

В частині 1 статті 277 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1-129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду cnpaви про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішенні від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Виходячи зі змісту положень КУпАП, перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Таким чином, винесення уповноваженою на те особою постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, на місці вчинення правопорушення, коли особа оспорює факт порушення, призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо, оскільки реалізація таких прав можлива лише у разі, якщо між стадією складання протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАА №479428 від 11.07.2018 інспектора 3 роти 1 батальйону УПП у м. Запоріжжя ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідач інспектор роти № 3 батальйону № 1 УПП в м. Запоріжжя молодший лейтенант поліції ОСОБА_2 у судові засідання, які були призначені на 24.09.2018 р., та 19.11.2018 року не з*явився. Судові повістки на вказані дати УПП в м. Запоріжжя отримало, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законодавством встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.-ч. 2,5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування вимог надано суду копію оскаржуваної постанови серії ЕАА № 479428 від 11.07.2018 року, згідно з якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за порушення п. 9.2.б ПДР України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги на постанову про адміністративне правопорушення перевіряє законність та обґрунтованість постанови та може прийняти одне із рішення як скасування постанови.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, належно повідомлений відповідач до суду не з*явився будь-яких заперечень суду не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов'язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Згідно переглянутого у судовому засіданні відеозапису про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 11.07.2018 року о 23 год. 35 хв. 17 сек. в м. Запоріжжя по вул. Академіка Амосова 4а, не керував автомобілем НОМЕР_1, та тим самим не порушував п. 9.2.б. ПДР.

За таких обставин та враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, так як факт порушення Правил дорожнього руху України не є доведеним інспектором роти № 3 батальйону № 1 УПП в м. Запоріжжя, молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2, а також спростований відеозаписом переглянутим у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 1 УПП в м. Запоріжжя молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАА № 479428 від 11.07.2018 року винесену інспектором роти № 3 батальйону № 1 УПП в м. Запоріжжя, молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко