Справа № 2040/7538/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 р. справа № 2040/7538/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук'янчук О.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просить суд:

- визнати незаконними дії відповідача та скасувати податкові повідомлення - рішення від 06.03.2018 року № 45081-13 на суму 649,44 грн., № 45080-13 на суму 1498,08 грн., № 45079-13 на суму 3057,78 грн., № 45078-13 на суму 156,48 грн., № 45077-13 на суму 9816,96 грн., № 45075-13 на суму 44,16 грн., № 45074-13 від 2784,96 грн., № 45073-13 на суму 5441,28 грн., № 45072-13 на суму 7845,12 грн., № 45071-13на суму 8531,52 грн., № 45070-13 на суму 2489,28 грн.;

- відшкодувати позивача за рахунок Державного бюджету понесені судові витрати у сумі 5704,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що контролюючим органом неправомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення, якими нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки, як вважає позивач, належні позивачу приміщення підпадають під пільгове оподаткування у розумінні підпункту «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Так, позивач вказує, що нежитлові приміщення, на які нарахований податок, є виробничими, та використовуються ПСК «Промінь» (якому позивачем надано приміщення у користування) безпосередньо для виробництва сільськогосподарської продукції. Таким чином, належні позивач приміщення не підпадають під обєкт оподаткування згідно вимог Податкового кодексу України, на підставі чого позивач просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача через канцелярію суду 22.10.2018 року (вх. № 01-26/54676/18) надав відзив на позов, в якому вказав, що ГУ ДФС України у Харківській області правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення, оскільки застосування підпункту «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливо лише у разі дотримання двох складових умов: наявність промислової будівлі та її перебування у власності промислового підприємства. Однак, у даному випадку, нежитлові приміщення належать ОСОБА_3 як фізичній особі, а не як промисловому підприємству, з огляду на що представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 27.11.2018 року сторони підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 як за власником рахуються нежитлові будівлі за адресами:

- Харківська область, Валківський район, с.Високопілля, вул. Радянська, буд.32 в, загальною площею 259,3 кв.м;

- Харківська область, Валківський район, с.Високопілля, вул. Радянська, буд.32 д, загальною площею 888,7 кв.м;

- Харківська область, Валківський район, с.Високопілля, вул. Радянська, буд.32 є, загальною площею 817,2 кв.м;

- Харківська область, Валківський район, с.Високопілля, вул. Радянська, буд.32 ж, загальною площею 566,8 кв.м

- Харківська область, Валківський район, с.Високопілля, вул. Радянська, буд.15, загальною площею 290,1 кв.м;

- Харківська область, Валківський район, с.Високопілля, вул. Радянська, буд.32 к, загальною площею 16,3 кв.м;

- Харківська область, Валківський район, с.Високопілля, вул. Радянська, буд.32 а, загальною площею 312,1 кв.м;

- Харківська область, Валківський район, с.Високопілля, вул. Радянська, буд.32 г, загальною площею 1022,6 кв.м.

07.05.2011 року ОСОБА_3 передав ПСП «Промінь» вказане нерухоме майно в безоплатне користування для використання його в сільськогосподарському виробництві, що підтверджується актом приймання передачі нерухомого майна від 07.05.2011 року (а.с. 26).

Відповідно до довідки Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області від 02.05.2018 року № 371, нерухоме майно, власником якого згідно рішень виконкому Високопільської сільської ради від 12.11.2010 року та 09.02.2011 року є ОСОБА_3, використовується ПСП «Промінь» безпосередньо у сільськогосподарській діяльності для виробництва сільськогосподарської продукції (а.с. 27).

Як зазначив відповідач у своєму відзиві на позов, відповідно до Рішення Високопільської сільської ради від 03.02.2017 року № 11/Х/IV-VII ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для інших будівель на 2017 рік становить 0,3% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня (звітного) податкового року за 1 кв. м. бази оподаткування для всіх типів обєктів нежитлової нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Харківській області, здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу на підставі податкових повідомлень-рішень від 06.03.2018 року № 45081-13 на суму 649,44 грн., № 45080-13 на суму 1498,08 грн., № 45079-13 на суму 3057,78 грн., № 45078-13 на суму 156,48 грн., № 45077-13 на суму 9816,96 грн., № 45075-13 на суму 44,16 грн., № 45074-13 від 2784,96 грн., № 45073-13 на суму 5441,28 грн., № 45072-13 на суму 7845,12 грн., № 45071-13на суму 8531,52 грн., № 45070-13 на суму 2489,28 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на підпункт «є» підпункту266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, відповідно до якого не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв'язок об'єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив'язку або до статусу суб'єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб'єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Буквальний аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб'єкта власності.

Згідно з підпунктом 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

У законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала поняття «промислове підприємство».

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Статтею 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають підстави дійти висновку, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 806/2461/17.

Таким чином, об'єкти нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Харківська область, Валківський район, с , вул. Радянська, буд.32, які належать на праві власності позивачу, не підпадають під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки перебувають у власності фізичної особи, а не промислового підприємства, відтак є об'єктом оподаткування.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.