Справа № 569/10365/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1337/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Максимчука В.П.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2018 року у справі №569/10365/17 (рішення ухвалено в м. Рівне у складі головуючого - судді Панас О.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання законодавства про охорону земель Рівненської області Коханевича Віталія Максимовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 05.07.2017 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання законодавства про охорону земель Рівненської області Коханевича Віталія Максимовича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №0000042 від 15.06.2017, винесену державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Коханевич В.М.; визнати протиправним та скасувати припис державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Коханевича В.М. від 08.06.2017.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2017 року позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування припису державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Коханевича В.М. від 08.06.2017 за заявою позивача залишено без розгляду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2018 року в адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення №0000042 від 15.06.2017 та надіслано справу на новий розгляд Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ГУ Держгеокадастру у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що у своєму рішенні суд приходить до протилежно різних висновків стосовно одних і тих же обставин, що ставить під сумнів обґрунтованість рішення. Судом стверджено, що факт вчинення позивачем самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Таким чином, інспектором було повністю з'ясовано усі обставини справи та правомірно встановлено наявність вини у діях позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив останню, вказавши, що захоплену земельну ділянку неможливо ідентифікувати.

У судовому засіданні позивач заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав вимоги наведені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що згідно акту № 46 від 08.06.2017 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Коханевичем В.М. була проведена позапланова перевірка дотримання вимог земельного законодавства на земельній ділянці сільськогосподарського призначення розташованої на території Неньковицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області.

В результаті обстеження встановлено, що громадянин ОСОБА_1 самовільно зайняв, розорав та посіяв сільськогогосподарські культури площею 0,25 га за межами с.Неньковичі урочищі с.Шутин та в межах с.Комори.

Приписом від 08.06.2017, зобов'язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку в урочищі «Шутине» за межами села Неньковичі, землі сільськогосподарського призначення та звільнити земельну ділянку в с. Коморе Неньковицької сільської ради, землі громадської та житлової забудови.

15 червня 2017 року державним інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Коханевичем В.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 0000042 від 15.06.2017 відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Не погодившись з постановою про накладення адміністративного стягнення позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про вчинення позивачем правопорушення не підтверджуються жодними доказами,є необґрунтованими та спростовуються поясненнями позивача і показами свідків.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З матеріалів справи видно, що в результаті перевірки встановлено, що громадянин ОСОБА_1 на території Неньковицької сільської ради в урочищі «Шутин» на землях сільськогосподарського призначення державної власності самовільно зайняв земельну ділянку 0,25 га на якій посіяв сільськогосподарські культури.

Крім того, ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку у межах села Комори, яка відноситься до земель житлової та громадської забудови комунальної власності загальною площею 0,1120 га, в тому числі 0,02 га - частина вулиці на якій посіяв овес.

Самовільне зайняття земельної ділянки підтверджується фактами зафіксованими в акті перевірки від 08.06.2017 №72 (а.с.7), а також підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 08.06.2017 №46 та планом-схемою розміщення земельних ділянок на території Неньковицької сільської ради (а.с. 28-30).

Документи, що посвідчують права користування або власності на земельну ділянку у ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів враховує покази свідка ОСОБА_4, в яких останній зазначив, що ОСОБА_1 самовільно зайняв земельні ділянки в с.Комори та в урочищі «Шутин» та заперечив факт виділення йому зазначених земельних ділянок та внесення їм орендної плати за їх користування.

Посилання позивача на те, що в урочищі «Шутин» він обробляє земельну ділянку 0,10 га, що належить його родині згідно погосподарської книги, а також відповіді МВС України ГУНП у Рівненській області про переорання невідомим земельної ділянки, по якій жителі с.Комори Зарічненського району добираються до своїх земельних ділянок, то такі спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_4 та письмовими доказами про відсутність документів про право оренди чи власності на захоплені земельні ділянки.

Висновок суду першої інстанції про неможливість ідентифікувати захоплені земельні ділянки є помилковим, так як він спростовується актом обстеження земельної ділянки від 08.06.2017 №46 та планом-схемою розміщення земельних ділянок на території Неньковицької сільської ради, які самовільно захоплені (а.с. 28-30).

Відповідно до статті 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 самовільно захопив і використав вищевказані земельні ділянки, що підтвердилося в процесі дослідження судом усіх фактичних обставин справи, постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн відповідно до статті 53-1 КУпАП прийнята відповідачем обґрунтовано.

Доводи, що викладені в апеляційні скарзі, спростовують встановлені судом першої інстанції обставини, та доводять порушення з боку позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував усі обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, оскаржувану рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2018 року у справі №569/10365/17 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук