Справа № 340/225/15-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 340/225/15-а

провадження № К/9901/7434/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 340/225/15-а

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області про зобов'язання припинити щомісячне утримання із пенсії та виплатити суму;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Гуляка В. В., Коваля Р. Й., Судової-Хомюк Н. М.) від 20 квітня 2016 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області, в якому просила зобов'язати відповідача припинити щомісячні утримання 20 % з її пенсії та виплатити вже утримані кошти з 01 серпня 2013 року.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначала, що будь-яких порушень не допускала, а тому у відповідача були відсутні підстави для утримання коштів з її пенсії в розмірі 20 %.

3. Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області припинити стягнення із пенсії ОСОБА_2 в розмірі 20 % щомісячно до погашення переплати та повернути їй суму утриманих із пенсії коштів, починаючи з 07 жовтня 2014 року.

4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 17 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року, а постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року залишити в силі.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. 17 травня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшли додаткові пояснення представника позивача до касаційної скарги.

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 23 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

12. Станом на 03 грудня 2018 року заперечення або відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області та з 06 грудня 2007 року отримує пенсію за віком.

14. При призначенні пенсії позивачу, Управлінням Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області враховано заробітну плату позивача за період 1992- 1996 роки згідно довідки Верховинської ЦРЛ від 20 листопада 2007 року та довідок МП «Черемош» № 3 від 15 січня 2008 року та № 4 від 15 січня 2008 року.

15. У травні 2013 року у результаті проведеної Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевірки правильності призначення (перерахунку) та визначення розмірів пенсії окремим громадянам за довідкам про заробітну плату для обчислення пенсії виданими МП «Черемош» (Акт перевірки від 31 травня 2013 року) встановлено, що суми нарахованої ОСОБА_2 заробітної плати, що відображені у довідці № 3 від 15 січня 2008 року, являються більшими від загального фонду оплати праці по МП «Черемош», а тому зроблено висновок про недостовірність цієї довідки. Сума безпідставно виплаченої пенсії за період грудень 2007 року - травень 2013 року становить 75111,87 грн.

16. Рішенням Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області від 23 липня 2013 року № 23 вирішено здійснити стягнення з пенсії ОСОБА_2 переплаченої пенсії у розмірі 20 % пенсії щомісячно до повного погашення переплати.

17. Листами Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області від 04 червня 2013 року № 1971/03 та від 26 липня 2013 року № 2577/03 ОСОБА_2 було повідомлено про виявлену переплату пенсії та про вказане рішення № 23 про відрахування із пенсії.

18. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо утримання з пенсії щомісячно переплати, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

19. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що жодних зловживань, які б призвели до виплати пенсії у більшому розмірі, з боку ОСОБА_2 допущено не було, а отже й підстав для прийняття рішення щодо стягнення сум надміру виплаченої пенсії з пенсіонера, у суб'єкта владних повноважень.

20. Судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не подано належних доказів, які б підтверджували фіктивність довідки № 3 від 15 січня 2008 року, виданої МП «Черемош». Та обставина, що відомості зазначені в довідці не підтвердились при проведенні перевірки не може бути беззаперечною підставою для формування висновку щодо її недостовірності та слугувати підставою для припинення виплати пенсії в такому розмірі.

21. За наведеного обґрунтування, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку звернення до суду.

22. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача припинити щомісячні утримання 20 % з пенсії позивача та виплатити вже утримані кошти, за наявності чинного рішення Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області від 23 липня 2013 року № 23, є безпідставними.

23. В обґрунтування такого висновку, суд апеляційної інстанції зазначав, що щомісячне стягнення 20 % з пенсії ОСОБА_2 здійснюється на підставі рішення Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області від 23 липня 2013 року № 23, яке в судовому чи іншому законодавчому порядку не оскаржено і є чинним.

24. Водночас, суд апеляційної інстанції вказав, що у відповідності до ст. 99, 100 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) позовні вимог ОСОБА_2 за період із 01 серпня 2013 року по 06 жовтня 2014 року підлягають залишенню без розгляду.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

25. У касаційній скарзі та доповненнях до неї, скаржник зазначає, що Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області протиправно здійснює щомісячне утримання 20 % із пенсії позивача до погашення виниклої переплати, оскільки факт підробки документа та подальшого його використання повинен бути підтверджений лише вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

26. Водночас, Будь-яких доказів наявності вини позивача чи зловживань з її боку відповідачем не надано та судом не встановлено, оскільки спірну довідку № 3 від 15 січня 2008 року, було видано МП «Черемош», а не позивачем. Доказів підробки цієї довідки чи того, що позивачу було відомо про недостовірні відомості, зазначені у ній, матеріали справи не містять.

27. Наведене, на думку скаржника, свідчить про те, що у відповідача не було підстав для прийняття рішення щодо стягнення з позивача сум надміру виплаченої пенсії.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

29. Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначений ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), згідно ч. 1 якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

30. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

31. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

32. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.

33. Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 Закону № 1058-IV. Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

34. Оскільки ст. 50 Закону № 1058-IV визначений вичерпний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсій, і таких у ході розгляду справи встановлено не було, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області щодо утримання з пенсії позивача переплати у розмірі 20 % її пенсії.

35. Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постанов від 11 квітня 2018 року (справа № 712/9936/17).

36. Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об'єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

37. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

38. Висновок суду апеляційної інстанції про безпідставність позовних вимог позивача, з огляду на те, що нею оскаржувалося рішення Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області від 23 липня 2013 року № 23, згідно з яким останнє і розпочало утримувати з її пенсії переплату, ґрунтується на надмірному формалізмі. Такий підхід суду апеляційної інстанції до вирішення цієї справи не може забезпечити позивачу ефективний спосіб захисту його прав, у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відповідає завданням адміністративного судочинства. Суд апеляційної інстанції роблячи такий висновок взагалі не надав жодної оцінки оскаржуваним діям відповідача.

39. Отже, Львівський апеляційний адміністративний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, а саме ст. 50 Закону № 1058-IV, помилково скасував рішення суду першої інстанції.

40. Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

41. Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

42. Аналіз наведених норм свідчить про те, що пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду відповідної частини позовних вимог, а не для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог, як про це помилково вказав суд першої інстанції.

43. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

44. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

45. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

46. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанову суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - зміні, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, шляхом зміни її резолютивної частини в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 350, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року у справі № 340/225/15-а скасувати.

Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року змінити.

Абзац третій резолютивної частини постанови Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року викласти у наступній редакції: «Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області про зобов'язання припинити щомісячне утримання із пенсії та виплатити суму за період з 01 серпня 2013 року по 06 жовтня 2014 року залишити без розгляду».

В решті постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб