Справа № 806/1811/18
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1811/18

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос Оксана Валентинівна

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

27 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Любар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року (м. Житомир, 19 червня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Корольовського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Корольовського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради щодо відмови у наданні статусу інваліда війни; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира в особі комісії з розгляду питань пов`язаних із встановленням статусу учасника війни розглянути і вирішити питання про надання статусу інваліда війни ІІ групи з видачею відповідного посвідчення.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування апеляційної скарги позивача зазначив, що з 16 по 22 травня 1986 року приймав безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та є особою, яка постраждала внаслідок даної катастрофи. У зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом 2 групи. У травні 2017 року звернувся до відповідача із заявою про встановлення статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення, однак отримав відмову мотивовану тим, що ним не було надано документів, які б підтверджували факт участі позивача у складі загону Цивільної оборони, як того, на думку відповідача, вимагають положення певних підзаконних актів. Вважає таку відмову відповідача неправомірною, адже вона суперечить вимогам закону, оскільки автоколона, де він працював водієм автомобіля, була залучена до виділення формувань для комплектації зведеного мобільного загону спеціального захисту Цивільної оборони.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідом другої групи в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно довідки Приватного акціонерного товариства "Житомирське автотранспортне підприємство 11854" від 02.03.2018 №227, позивач станом на 1986 рік дійсно працював в Житомирському АТП 11854 (на той час Автоколона 2256) водієм автомобіля і з 16 по 22 травня 1986 перебував у с.Россоха Чорнобильського району Київської області у складі загону спеціального захисту цивільної оборони згідно рішення виконкому Житомирської обласної ради народних депутатів від 02.05.1996 №6 "Про участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС".

Як стверджує позивач, згідно рішення виконавчого комітету Житомирської обласної ради народних депутатів №6 від 02 травня 1986 року сформовано і укомплектовано зведений мобільний загін спеціального захисту Цивільної оборони, куди увійшла Автоколона 2256, де він на той час працював водієм.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення від 06.10.1992, Автоколона 2256 входило до складу зведеного мобільного загону спеціального захисту Цивільної оборони та приймало участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

05.03.2018 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Корольоської районної ради із заявою про надання статусу інваліда війни, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира листом від 16.03.2018 №1362/04-09 відмовило в задоволенні заяви, у зв`язку з тим, що не надано документи підтверджуючі факт участі особи в складі зведеного загону Цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, за ч. 2 ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

У відповідності до п. 9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Тобто, обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно п. 9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони.

За змістом ч.1 ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Разом з тим, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Матеріалами справи безспірно встановлено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків при виконанні трудових обов'язків.

Як встановлено з довідки Приватного акціонерного товариства "Житомирське автотранспортне підприємство 11854" від 02.03.2018 №227, позивач станом на 1986 рік працював в Житомирському АТП 11854 (на той час Автоколона 2256) водієм автомобіля і з 16 по 22 травня 1986 перебував у с.Россоха Чорнобильського району Київської області у складі загону спеціального захисту цивільної оборони згідно рішення виконкому Житомирської обласної ради народних депутатів від 02.05.1996 №6 "Про участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС".

Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської обласної ради народних депутатів №6 від 02 травня 1986 року сформовано і укомплектовано зведений мобільний загін спеціального захисту Цивільної оборони, куди увійшла Автоколона 2256.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення від 06.10.1992, Автоколона 2256 входило до складу зведеного мобільного загону спеціального захисту Цивільної оборони та приймало участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

При цьому, долучені до матеріалів справи докази не містять інформації про те, що позивач безпосередньо входив до складу формувань Цивільної оборони та у складі таких формувань був направлений на роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, не може бути прийнята до уваги як належний доказ участі позивача у складі загону спеціального захисту цивільної оборони довідка Приватного акціонерного товариства "Житомирське автотранспортне підприємство 11854" від 02.03.2018 №227, оскільки вона суперечить іншим доказам, які містяться в матеріалах справи.

Так, судом першої інстанції вживалися заходи до витребування доказів про входження позивача до складу формувань Цивільної оборони, однак таких доказів здобуто не було.

Зокрема, Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА листом від 05.06.2018 № 2700 повідомив, що інформація про перебування позивача у складі формувань цивільної оборони відсутня.

Також, Управління цивільного захисту населення Житомирської ОДА листом від 07.06.2018 № 399/1-2 повідомило, що не володіє інформацією про перебування позивача у складі формувань цивільної оборони в період ліквідації аварії на ЧАЕС.

Так само, слід звернути увагу на ту обставину, що відповідно додатку до рішення виконавчого комітету Житомирської обласної ради народних депутатів №6 від 02 травня 1986 року, яким сформовано і укомплектовано зведений мобільний загін спеціального захисту Цивільної оборони, Автоколона 2256 увійшла в склад цього загону лише в кількості 12 одиниць, а саме: авторефрежератор - 1, бортові автомобілі - 12, автомобіль для підвезення хліба - 1.

Водночас, відповідно до довідки від 13.02.1992, яка видана Іванківським шляхобудівельним управлінням № 39 Головшляхбуд м.Іванків, водії АТП 11845 м.Житомира (перейменоване на Автоколона 2256) працювали на будівництві автодороги в 30-ти кілометровій зоні ЧАЕС в кількості 88 осіб, в тому числі позивач в період з 16 по 22 травня 1986 року.

В свою чергу, з листа Управління цивільного захисту населення Житомирської ОДА від 07.06.2018 № 399/1-2 встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської обласної ради народних депутатів №6 від 02 травня 1986 року зведений загін цивільної оборони був сформований на базі Житомирського підприємства "Хімволокно" та в період з 03.05.1986 по 20.05.1986 знаходився в підпорядкуванні оперативної групи Прикарпатського військового округу, місцем розташування якої було селище Діброва Поліського району Київської області.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивач увійшов в число водіїв Автоколони 2256 в кількості 12 осіб, які були включені складу зазначеного загону цивільної оборони. Також, період, в який позивач приймав участь в ліквідації аварії на ЧАЕС (16-22.05.1986), не співпадає з періодом роботи зведеного загону (03-20.05.1986).

Відтак, аналіз зазначених доказів свідчить, що вони суперечать довідці Приватного акціонерного товариства "Житомирське автотранспортне підприємство 11854" від 02.03.2018 №227, а відтак вказані обставини не дають підстав для однозначного висновку, що позивач був включений до складу загону Цивільної оборони.

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч.2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" необхідно також, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

При цьому, доказів участі позивача у ліквідації аварії на ЧАЕС в складі формувань Цивільної оборони під час розгляду справи не здобуто, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Слід зауважити, що наявними в матеріалах справи документами, дійсно, підтверджується участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення йому у зв'язку з цим групи інвалідності, що, у свою чергу є підставою для надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов'язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб, а тому підстави для поширення на позивача дії п. 9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відсутні.

Тому доводи позивача, що він в складі Автоколони 2256, був залучений до виділення формувань для комплектації зведеного мобільного загону спеціального захисту Цивільної оборони суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, з огляду на те, що докази того, що саме позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 листопада 2018 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.