Справа № 820/4947/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4947/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2018, суддя Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 26.07.18 по справі № 820/4947/18

за позовом Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури

до ОСОБА_1

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до Харківського окружного адміністративного суду в інтересах держави з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 4146,72 гривень, що еквівалентно сумі 123,93 євро.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 08.02.2018 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області виявлено факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень та нараховано відповідачу плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 123,93 євро, що, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, 08.02.2018, складає 4146,72 грн. Враховуючи те, що відповідачем вказана сума не сплачена, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 р. адміністративний позов керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави задоволено . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 4146 грн. 72 коп., що еквівалентно сумі 123,93 євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 08.02.2018.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції. Подала апеляційну скаргу , вважає , що строк, визначений КАС України для подання суб'єктом владних

повноважень відповідної позовної заяви пропущено. Вказує , що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17 (реєстраційний номер рішення 74809448), плата за проїзд великоваговим транспортним засобом за своєю правовою природою є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно- правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язаний з відшкодуванням державі матеріальних збитків внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування при проїзді великовагових та/або великогабаритних

транспортних засобів з перевищенням допустимих вагових нормативів. Враховуючи суб'єктний склад учасників у межах цієї справи (стягнення плати за проїзд з фізичної особи), ця справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним кодексом України (або господарським, у випадку стягнення оплати з перевізника- суб'єкта господарювання). Вважає , що вказана справа не підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 липня

2018 року у справі №820/4947/18 , закрити провадження у адміністративній справі .

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області 08.02.2018 на автодорозі М-01 Київ-Чернігів-Н.Яриловичі, 124 км., здійснено габаритно-ваговий контроль автопоїзду: автомобіль (тягач) марки КАМАЗ, модель - 53213, реєстраційний номер НОМЕР_1, з причіпом марки ГКБ, модель 8352, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1

За результатами проведеного габаритно-вагового контролю 08.02.2018 фахівцями Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області складено акт № 00020548, яким зафіксовано порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме, надання послуг із перевезення вантажу (пшениці, маршрут - с. Гучин, Ріпкинський р-н, Чернігівська обл., с. Шевченкове, Броварський р-н, Київська обл., 153 км.) із перевищенням навантажень на здвоєні осі. Так, у вказаному акті зазначено, що нормативно допустиме навантаження на здвоєні осі становить 11; 8; 8; 11: 11, а фактичне - 4,5; 10,48; 9,96; 8,64; 10,53. Перевезення здійснювалось без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами.

До вказаного акту посадовою особою Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 044625 від 08.02.2018, згідно з яким за перевищення нормативних параметрів нараховано до сплати 123,93 євро, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на дату проведення розрахунку, 08.02.2018, становить 4146,72 грн.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0015043 від 08.02.2018, розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 08.02.2018 № 0044625 встановлено, що відповідачеві визначено плату за проїзд у розмірі 123,93 євро, що з урахуванням офіційного курсу гривні станом на 08.02.2018 дорівнює 4146,72 грн., відповідач не надав до суду доказів на підтвердження сплати суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в розмірі 4146,72 грн або скасування вказаного вище розрахунку плати.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Між тим, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Наведене узгоджується з положеннями ст. 2, 4, 19 КАС України, якими закріплюється завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справи, необхідно брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається із матеріалів справи прокурор звернувся з адміністративним позовом в інтересах держави до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд на користь держави.

Частиною 2 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 60 КАС України з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в адміністративному суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання адміністративному суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 108 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697) встановлено , що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 23 Закону №1697 встановлено, що прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно пункту 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року (далі - Порядок № 879): у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

Відповідно до пункт 22 Порядку №879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 23 Порядку №879 визначено , що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

З вищенаведених норм законодавства вбачається, що саме Укртранспезпеки виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише її нарахуванням.

При цьому, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, ані Конституцією України, ані законами України Укртрансбезпеки (в тому числі і її територіальні органи) не наділено правом звернення саме до адміністративного суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів, що виключає також можливість участі прокурора в якості позивача у спірних правовідносинах.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06 червня 2018 року у справі №820/1203/17, від 12.10.2018р. у справі № 808/3630/17.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у прокурора у спірних правовідносинах адміністративної процесуальної дієздатності.

Наведене не враховано судом першої інстанції при розгляді справи.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають при вирішення справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 чт. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п.1) ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню , позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 240, 243, 250, 310, 315, 319, 321 ,323,325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 по справі № 820/4947/18 скасувати.

Позовну заяву залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 04.12.2018.