Справа № 815/5233/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5233/17

Категорія: 6.3 Головуючий в І інстанції:Аракелян М.М.

Дата ухвалення рішення 26.03.2018 р.

Місце ухвалення: м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Стас Л.В.
судді -Турецької І.О.

За участю: секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області Бондаря Олексія Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - Міністерство інфраструктури України, Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_5, в якому позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області Бондаря Олексія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37199869; скасувати державну реєстрацію права власності держави в особі Міністерства інфраструктури України на будівлі та споруди, загальною площею 2331,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності № 22498729; скасувати державну реєстрацію об'єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101.

В ході судового розгляду даної справи представником Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» було заявленого клопотання про зупинення провадження у даній справі. В обґрунтування клопотання представник зазначив, що право власності позивача на 46/10000 частин спірного нерухомого майна зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2015 року № 1952, за яким вказана частка нерухомого майна придбана у Громадської організації «Причал 193 «Ярмарочна». У свою чергу, право власності Громадської організації на спірне нерухоме майно виникло на підставі рішення державного реєстратора від 12 травня 2015 року № 21220382, яке скасовано постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року по справі № 815/1348/17. Таким чином, право приватної власності Громадської організації на нерухоме майно скасовано 22 серпня 2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 серпня 2017 року № 95277116. Також заявники зазначили, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2017 року відкрито провадження у справі № 523/15258/17 за позовною заявою Міністерства інфраструктури України до позивача та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської К.Л., за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» та Громадської організації «Причал № 193 «Ярмарочна», про витребування майна з незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Заявники зазначають про неможливості розгляду даної справи до встановлення законності набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно за результатами розгляду справи № 523/15258/17. У зв'язку із чим, посилаючись на положення ст. 236 КАС України, заявники просили суд зупинити провадження у справі № 815/5233/17 до набрання законної сили рішенням у справі № 523/15258/17 Суворовського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року заявлене клопотання задоволено та зупинено провадження у даній справі № 815/5233/17 до набрання законної сили рішенням у справі № 523/15258/17 Суворовського районного суду м. Одеси за позовною заявою Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_5, приватного нотаріуса ОМНО Зілковської К.Л., за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ДП «Одеський морський торговельний порт» та ГО «Причал №193 «Ярмарочна», про витребування майна з чужого володіння та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу передати на розгляд суду першої інстанції, посилаючись, зокрема, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі: об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом наведеної норми права, підставою для зупинення провадження в адміністративній справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов'язаність цієї іншої судової справи з даною адміністративною справою та неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно у даній справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, що розглядається іншим судом, пов'язана з даною, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Проте, вирішуючи спірне питання та зупиняючи провадження у даній справі, судом першої інстанції не надано належної оцінки вказаним обставинам та, як наслідок, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у справі № 523/15258/17.

Так, в заявленому позові позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області Бондаря Олексія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37199869; скасувати державну реєстрацію права власності держави в особі Міністерства інфраструктури України на будівлі та споруди, загальною площею 2331,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності № 22498729; скасувати державну реєстрацію об'єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101.

При цьому, в обґрунтування заявленого позову позивач послався на протиправність оскаржуваного рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на спірні будівлі та споруди, у зв'язку із тим, що станом на момент прийняття такого рішення було наявне обтяження спірних об'єктів нерухомого майна у вигляді арешту.

Водночас, зупиняючи провадження у даній справі, судом першої інстанції не вказано: що перешкоджає встановленню обставин у даній справі, з якими пов'язуються позивачем його вимоги; що перешкоджає наданню оцінки доводам позивача; які обставини будуть встановлені у справі № 523/15258/17, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, яким чином ці обставини мають значення для даної справи; що перешкоджає встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у даній справі.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу для зупинення провадження у даній справі, на те, що в залежності від вирішення справи № 523/15258/17 буде визначено порушення прав позивача оскаржуваним у цій справі рішенням державного реєстратора, оскільки у справі № 523/15258/17 вирішується спір про право та законність набуття права власності позивача на частку у праві власності на об'єкт нерухомого майна, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Звідси, поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення саме суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015 року у справі № 800/206/15.

Таким чином, у спірних правовідносинах підлягають встановленню обставини щодо порушення прав позивача саме на момент звернення його за захистом, у даній справі необхідно встановити чи порушені права позивача саме суб'єктом владних повноважень у сфері публічно-правових відносин прийняттям свого рішення.

Проте, судом першої інстанції не визначено, що перешкоджає встановленню наведених обставин.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позов у справі № 523/15258/17 поданий вже після подання заявленого позову та відкриття провадження у даній справі, а тому прийняття судового рішення у наведеній справі не може вплинути на встановлення порушення прав позивача на момент його звернення до суду з даним позовом та встановлення обставин щодо порушення прав позивача саме суб'єктом владних повноважень у сфері публічно-правових відносин прийняттям свого рішення.

Колегія суддів наголошує на тому, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що позов у справі № 523/15258/17 поданий саме щодо витребування з володіння позивача спірного майна з посиланням на скасування рішень щодо прав власності попередніх власників, у яких позивачем придбано спірне майно за договором купівлі - продажу. При цьому, правомірність самого договору купівлі-продажу щодо позивача не оспорюється, а тому посилання суду першої інстанції на те, що у справі № 523/15258/17 встановлюється саме законність набуття права власності позивача є помилковим.

Аналізуючи зміст заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що вирішення справи № 523/15258/17 щодо витребування з володіння позивача спірного майна у зв'язку із скасуванням рішень щодо прав власності попередніх правонабувачів, позов у якій поданий після заявленого у даній справі позову, жодним чином не перешкоджає встановленню обставин у даній справі, з якими пов'язуються вимоги позивача, а також встановленню обставин щодо порушення прав позивача оскаржуваним рішенням на момент прийняття такого рішення та звернення за захистом.

Також, вирішуючи спірне питання, судом першої інстанції не перевірено коло учасників справи, не встановлено осіб, що є власниками спірного майна, та не залучено таких власників до участі у справі із визначенням відповідного статусу.

Так, апелянт у даній справі є одним із власників майна, рішення щодо державної реєстрації прав на яке оспорюється у даній справі, що свідчить про те, що рішення у даній справі може вплинути на його права та обов'язки, проте судом першої інстанції не звернуто увагу на ці обставини та його до участі у справі не залучено. Так само судом першої інстанції не перевірено наявність права власності у інших осіб на спірне майно та як наслідок необхідність залучення до участі у справі цих осіб.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, прийшов до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року - скасувати.

Справу за адміністративним позовом по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області Бондаря Олексія Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - Міністерство інфраструктури України, Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 03.12.2018 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька