Справа № 805/4965/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року справа №805/4965/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Ястребової Л.В., суддів Арабей Т.Г., Компанієць І.Д.,

секретар Святодух О.Б.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

за участі представника відповідача Голуба П.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року (повний текст складено 10 вересня 2018 року в м. Слов'янськ) у справі № 805/4965/18-а (суддя І інстанції - Аляб'єв І.Г.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

НОМЕР_1 червня 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (надалі - відповідач, ГУ Держпраці у Донецькій області) про визнання протиправною та скасування постанови від 29 травня 2018 року № ДЦ 246/539/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що нею не були порушені вимоги трудового законодавства в частині допущення до роботи працівників без оформлення з ними трудових відносин. Вважає, що у відповідача не було законних підстав для винесення спірної постанови. Посилається на грубу поведінку працівників ГУ Держпраці при проведені інспекційного відвідування, яка не відповідає вимогам поведінки державних службовців.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі №805/4965/18-а у задоволенні адміністративного позову відмовлено за необґрунтованістю.

В обгрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що судом першої інстанції не прийнято до уваги хворобливий стан позивача під час проведення перевірки, що посадовими особами не було пред'явлено службові посвідчення, не враховано, що під час розгляду справи нею були надані документи, що підтверджували працевлаштування працівників. Звертає увагу суду, що відеозаписом зафіксовано лише надання письмових пояснень під диктування перевіряю чого та суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідків. Зазначає, що пунктом 2 Порядку № 509 передбачена можливість накладення штрафу на підставі акту про порушення, виявлене під час перевірки, а не під час інспекційного відвідування. Отже, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована у якості фізичної особи підприємця, дата реєстрації 26.07.1995, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію. Перебуває на обліку в Слов'янській ОДПІ, вид господарської діяльності: роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, здійснює безпосередньо господарську діяльність за наступними адресами: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

05 травня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області винесено наказ №435 «Про проведення інспекційного відвідування суб'єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність за адресами: АДРЕСА_1, будинок НОМЕР_1, будинок НОМЕР_2, яким вирішено провести інспекційне відвідування суб'єктів господарювання ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_4, що здійснюють господарську діяльність за адресами: АДРЕСА_1, будинок НОМЕР_1, будинок НОМЕР_2, дата початку 08 травня 2018 року, тривалістю два робочих дня, з питань дотримання законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин (а.с. 137).

Підставою для прийняття наказу слугувала доповідна записка начальника відділу контрою північного напрямку управління з питань праці, з якої вбачається, що на адресу Головного управління Держпраці у Донецькій області, 23.04.2018 надійшло звернення, яке було отримано урядовою гарячою лінією, яким було повідомлено, що підприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність в магазинах з використанням неоформленої праці (10 працівників).

08 травня 2018 року посадовими особами відповідача ФОП ОСОБА_1 надана вимога про надання документів № ДЦ 246/539ПО в строк до 10.05.2018. Позивач отримала зазначену вимогу, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 133-134).

10 травня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області у присутності позивача складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ДЦ 246/539/АВ , в якому встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ПКМУ № 413, ст. 24 КЗпП України (а.с. 11-18).

20.05.2018 позивачем подано до Головного управління Держпраці у Донецькій області заперечення на Акт інспекційного відвідування, на яке листом за № 04.2-13-6/5699-18 від 21.05.2018 надана відповідь , що заперечення є безпідставними та не скасовують визначені порушення (а.с. 21, 127-128).

29 травня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області винесено постанову про накладення штрафу № ДЦ246/539/АВ/ТД05-41-3283/031-0057, якою керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю, ст. 53 України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абз. 2 ч. 2. Чт. 265 КЗпП, вирішено на ФОП ОСОБА_1 накласти штраф у розмірі 893520,00грн. за те, що працівники були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом власника, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття на роботу (а.с. 84-85).

Спірним питання даної справи є правомірність прийняття відповідачем спірної постанови про накладення штрафних санкцій на позивача за порушення норм законодавства про працю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано прийнято постанову про накладення штрафу від 29 травня 2018 року № ДЦ246/539/АВ/ТД-ФС.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі за текстом - Порядок № 295).

Відповідно до п.2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до пп. 3 п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Згідно п. 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Згідно п.14 Порядку № 295, під час проведення інспекційного відвідування об'єкт відвідування має право, зокрема, до п.8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці. Як встановлено в судовому засіданні позивачем такі дії інспекторів не оскаржувались.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання позивача/апелянта на приписи Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", оскільки процедура та порядок проведення інспекційних відвідувань як окремого виду здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю врегульовано безпосередньо Порядком №295.

Відповідно до п. 11 Порядку №295 Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Вимога інспектора праці про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов'язковою для виконання.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, під час інспекційного відвідування позивач не змогла назвати прізвища осіб, які працювали в магазинах. В пояснювальній, наданій перевіряючим, зазначила, що ці особи знаходяться на стажуванні, трудові договори або цивільно-правові угоди з ними не укладалися (а.с. 131).

На письмову вимогу про надання документів щодо працевлаштування відповідних осіб 10 травня 2018 року позивачем надано трудові договори з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12 та накази про прийняття їх на роботу, що датовані 2-5 травнем 2018 року, тобто до початку інспекційного відвідування.

Станом на момент інспекційного відвідування не повідомлено орган фіскальної служби про працевлаштування відповідних осіб. Таке повідомлення подано до Слов'янської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області 08 травня 2018 року. В повідомленні вказано, що накази про прийняття на роботу перелічених вище 8 осіб датовані 08 травня 2018 року, дата початку їх роботи - 10 травня 2018 року. Зазначені обставини сторонами не спростовувались.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо суперечливості наданих позивачем доказів після проведення інспекційного відвідування та до суду з первинними поясненнями під час проведення перевірки. Крім того, позивачем не спростований той факт, що на момент інспекційного відвідування орган фіскальної служби про працевлаштування відповідних осіб повідомлений не був, а поданий був лише 08.05.2018, тобто після проведення перевірки.

Суд апеляційної інстанції також критично оцінює показання свідків, оскільки під час допиту в суді вони є працівниками позивача, знаходяться в трудових відносинах та залежні від зацікавленої по справі особи.

Посилання на хворобливий стан під час проведення перевірки судом не приймаються до уваги, оскільки наданий до суду висновок магнітно-резонансної томографії головного мозку не дає підстав для визнання того, що на момент складання пояснення, позивач не розуміла вчинення своїх дій.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта щодо прийняття 29 травня 2018 року постанови про накладення штрафу № ДЦ246/539/АВ/ТД-ФС з порушеннями норм права, а саме, що накладення штрафу можливе на підставі акту про порушення виявлене під час перевірки, а не під час інспекційного відвідування, з огляду на наступне.

Згідно п. НОМЕР_2 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 29 Порядку № 295 визначено, що заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності, зокрема, за використання праці неоформлених працівників, вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Отже, законодавством передбачена можливість притягнення до відповідальності на підставі акту, складеного під інспекційного відвідування, а відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень відповідачем норм діючого законодавства при винесенні спірної постанови .

Доводи позивача стосовно відсутності належних доказів щодо фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудових відносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Судом встановлений факт використання праці неоформлених працівників, тому доводи апелянта щодо ненадання оцінки цим обставинам є необгрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення у вигляді постанови про накладення штрафу від 29 травня 2018 року № ДЦ246/539/АВ/ТД-ФС.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі № 805/4965/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2018 року.

Судді Л.В. Ястребова

Т.Г. Арабей

І.Д. Компаніць