Справа № 1340/4446/18
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1340/4446/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому з асіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними та скасування розрахунку,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить: визнати протиправними дії службових осіб Управління Укртрансбезпеки у Харківській області при складанні акту №0010395 від 29.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунку від 29.08.2018 плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0010395 від 29.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; визнати протиправним та скасувати розрахунок від 29.08.2018 плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, складений відносно ОСОБА_1 до акту №0010395 від 29.08.2018 р про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на 471 кілометрі автомобільної дороги Київ - Харків - Довжанський 29.08.2018 року було зупинено автомобіль(тягач) IVECO, модель EURORIDER, реєстраційний номер НОМЕР_1, , який належать фізичній особі ОСОБА_1, для здійснення габаритно-вагового контролю за результатами якої було складено відповідні довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 29.08.2018 № 0023395 та Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 29.08.2018 № 0010395, які в сукупності стали підставою для видачі розрахунку №0010395 від 29.08.2018 р, який покладає на позивача обов'язок сплатити 1087,02 євро на користь місцевого бюджету, тобто є рішенням суб'єкта владних повноважень. Позивач вважає, такі дії та розрахунок відповідача протиправними, оскільки габаритно-ваговий контроль здійснено з порушенням Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі Порядок №879), а саме: на вимогу водія ОСОБА_2 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області не представленость та не пред'явлено службові посвідчення; не пред'явлено паспорту, сертифікату та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки-автомобільних ваг осьового зважування, за допомогою яких проводилось зважування, марки (моделі) ваг : ОЗОТ-PWIA 17-426; не взято до уваги дані товарно-транспортної накладної №Р2411 від 27.08.2018 р, не взято до уваги доводи водія ОСОБА_2 про те, що товар представляє собою каністри ємністю 20 та 5 літрів, які були розкладені рівномірно по усій довжині кузова у два ряди, що виключає більше навантаження на одну із осей автомобіля; не проведено повторного зважування; не взято до уваги доводи водія ОСОБА_2 про те, що в даному випадку перевезення вантажу здійснювалось на комерційній основі фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3 З наведених підстав позивач просить позов задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, який обґрунтований тим, що розрахунок плати за проїзд не встановлює для Позивача жодних обов'язків чи обмежень. Тобто, повноваження відповідача в даному випадку обмежуються лише фіксацією певних обставин та обчисленням плати у встановленому порядку, яка не є штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 912999, ОСОБА_1 є власником вантажного фургона IVECO, модель EURORIDER, реєстраційний номер НОМЕР_1. 29.08.2018 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті на 471 км в місці проведення а/д Київ-Харків-Довжанський був здійснений габаритно-ваговий контроль даного транспортного засобу та складений акт №0010395 від 29.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів і довідку №0023395 від 29.08.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю. Відповідно до даних документів, навантаження на другу одиночну ось зазначеного транспортного засобу склало: 12 550 т при максимально допустимому навантаженні для даного типу транспортного засобу 11 т. На основі виявлених порушень відповідачем сформовано для ОСОБА_1 розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0010395 від 29.08.2018.

Представник позивача подав відповідь на відзив. В обгрунтування відповіді зазначив, що автомобільним перевізником та законним володільцем вантажного фургону IVECO EURORIDER, 1999 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 станом на 27.08.2018-29.08.2018 р, являвся фізична особа-підприємець ОСОБА_3, а не фізична особа ОСОБА_1, що підтверджується нотаріально засвідченим договором позички транспортного засобу 02.07.2018 р., який пред'являвся під час перевірки та товаро-транспортною накладною №Р2411 від 27.08.2018 р.

В судове засідання представник позивача не прибув, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, у відзиві просив розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх доказами, наявними у справі, суд виходить з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29.08.2018 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок, в період з 27.08.2018 по 02.09.2018, відповідно до направлення на перевірку №029363 від 27.08.2018, на 471 км автомобільної дороги «Київ - Харків - Довжанський», проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до п. п. 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою КМУ №422 від 20.05.2013 (далі Порядок №422), був зупинений транспортний засіб IVECO, модель EURORIDER, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вантажного фургону марки IVECO EURORIDER, 1999 року випуску, серії НОМЕР_3, власником автомобіля є ОСОБА_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно нотаріально завіреного договору позички транспортного засобу від 02.07.2018, власник транспортного засобу ОСОБА_1 надав у безоплатне користування транспортний засіб вантажний фургон марки IVECO EURORIDER, 1999 року випуску, серії НОМЕР_3 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3

Згідно акту №0010395 від 29.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки №0023395 від 29.08.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, на другу одиночну ось зазначеного транспортного засобу склало: 12 550 т при максимально допустимому навантаженні для даного типу транспортного засобу 11 т. Про вказані дані результатів габаритно-вагового контролю свідчить також чек про зважування №1737 від 29.08.2018.

На основі виявлених порушень відповідачем сформований розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0010395 від 29.08.2018.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п.3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі Порядок №1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. 16 Порядку №1567, під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок №879).

Відповідно до п. 3 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10.12.2013, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за №215/24992, затверджений Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування (далі Порядок №1007/1207).

Відповідно до п.4 Порядку №1007/1207 та на підставі чеку про зважування №1737 від 29.08.2018 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю №0023395 від 29.08.2018. Зважування проводилось приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA. Вказаний засіб вимірювальної техніки зареєстрований в реєстрі органу з оцінки відповідності за №UA.TR.002.CТ.0115-17 Rev.0 та відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки та Сертифікату перевірки типу №UA.TR.113-0115-17, що підтверджено шляхом перевірки відповідності вимогам п. 5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2006, IDT)».

Зважування проводилось на 471 км автомобільної дороги «Київ - Харків - Довжанський», вагами «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Е-AS2-PWIAсерійний номер приладу 426, ведений в експлуатацію 20.12.2017 р.

На підставі п. 6 Порядку №422, у зв'язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, був складений акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0010395 від 29.08.2018.

Відповідно до п. 21 Порядку №879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України., а з врахуванням п. 31-1 Порядку №879 така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Порядку №1007/1207, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку №879:

П= (Рзм + Рнв + Рг) х В, де

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км. проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (вісі) (за одиничну+за здвоєну+за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту+за ширину+за довжину) транспортного засобу за 1 км. проїзду;

В - відстань перевезення, км.

Пунктом 31 Порядку №879 вказано, що для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Пунктом 31-1 Порядку №879 визначено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення хоча б одного вагового або габаритного параметру - умовне позначення (К): до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Судом встановлено, що розрахунок плати за проїзд №0010395 від 29.08.2018 виконаний відповідно до формули за наступними параметрами:

П= (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де

Рзм - 0 (загальна маса транспортного засобу не перевищує законодавчо встановлені норми);

Рнв (одиночна вісь) - 0,27 (навантаження на одиночну ось перевищено на 11,36%;

Рг - 0 (габарити не перевищують нормативно-встановлені).

В - пройдена відстань 1342 км.

К - перевищення від 10 до 40 відсотків - у потрійному розмірі.

П = (0,27*1342*3 = 1087,02 Євро.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» також закріплено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно акту №0010395 від 29.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки №0023395 від 29.08.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, водієм транспортного засобу зазначено ОСОБА_2

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

З аналізу наведених норм видно, що суб'єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», є автомобільний перевізник.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Таким чином, автомобільним перевізником може виступати фізична особа, яка здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Судом встановлено, що 02.07.2018 р ОСОБА_1 як фізична особа, передав зазначений транспортний засіб у безоплатне користування ОСОБА_3І, що підтверджується договором позички транспортного засобу від 02.07.2018 р, посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичником І.М.

Також судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5, з метою здійснення діяльності, пов'язаної із вантажними перевезеннями, уклав трудовий договір із водієм ОСОБА_2 (наказ №3 від 01.07.2018 р). Одночасно, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 уклав із ТзОВ «Інтер-Синтез» договір про надання транспортних послуг, предметом якого є здійснення ним вантажних перевезень.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №Р2411 від 27.08.2018 р, замовником та вантажовідправником- ТзОВ «Інтер-Синтез» в пункті навантаження: 82300, м. Борислав, Львівська область, вул. Трускавецька,125 було завантажено фургон IVECO, модель EURORIDER,1999 р випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, 450 каністрами місткістю 20 л. із пероксидом медичного водню загальною масою (брутто) 9 070 кг.

Відтак, суд приходить до висновку, що 29.08.2018 р ОСОБА_1 не здійснював перевезення, відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт" не може являтись суб'єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, в ході проведення рейдової перевірки транспортного засобу (вантажного фургону) з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 відповідачем було визначено статус позивача як автомобільного перевізника ґрунтуючись лише на реєстраційних документах транспортного засобу.

Виходячи з наведеного, при складанні розрахунку плати до акту від 29.08.2018 року №0010395 перевіряючими безпідставно, внаслідок невірного встановлення особи перевізника було визначено платником за розрахунком ОСОБА_1.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного розрахунку, оскільки він прийнятий відповідачем в наслідок невірного встановлення суб'єкта відповідальності при складанні акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 29.08.2018 року №0010395.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський Суд у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Згідно з ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (Офіційне тлумачення частини другої статті 55 див. в Рішеннях Конституційного Суду № 6-зп від 25.11.97, № 19-рп/2011 від 14.12.2011).

Так, Конституційний Суд України своїм рішенням від 25.11.1997 року по справі № 18/1148-97 за зверненням громадянки ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст.248-2 ГПК України, згідно якого Конституційний Суд України роз'яснив, що частину 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дії чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді. Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим рішенням міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність. Подання скарги до органу, посадової особи вищого рівня не перешкоджає оскарженню цих рішень, дій чи бездіяльності до суду.

В своєму рішенні від 25.12.1997 року по справі № 9-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.ч.3-4 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, м. Трускавець, Львівська область, 82200; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір в сумі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп).

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, суд -

Вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 0010395 від 29.08.2018 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги 14, м. Київ, 01135; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, м. Трускавець, Львівська область, 82200; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір в сумі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04 грудня 2018 року.

Суддя Гулкевич І.З.