Справа № 2340/3190/18
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року справа № 2340/3190/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

за участю:

секретаря - Гордієнка Ю.П.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника позивача ОСОБА_1 адвоката - ОСОБА_2 (за ордером),

представника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області - Самофал М.С. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи - СТОВ "Зоря" та Косарська сільська рада Кам'янського району Черкаської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії відповідача, що пов'язані з наданням відмови від 20.10.2017 № 9386/6-17, від 15.03.2018 № 1063/0/95-18, від 10.08.2018 № 3309/0/95-18 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на 49 років, орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, за межами населеного пункту, в адміністративних межах Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області;

- скасувати рішення відповідача оформлене листами 20.10.2017 № 9386/6-17, від 15.03.2018 № 1063/0/95-18, від 10.08.2018 № 3309/0/95-18 щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га ріллі із земель Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області;

- зобов'язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га ріллі для ведення особистого селянського господарства із земель Косарської сільської ради за межами с. Косарі Кам'янського району Черкаської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га в адміністративних межах Косарівської сільської ради Кам'янського району. За результами розгляду поданих документів 15.03.2018 йому надана відповідь, що згідно відомостей з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 в адміністративних межах Косарівської сільської ради Кам'янського району, утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки площею 40,2381 га з кадастровим номером НОМЕР_1. Зазначена земельна ділянка площею 40,2381 га є об'єктом оренди СТОВ «Зоря» відповідно договору оренди від 13.03.2014. Також відповідачем надано роз'яснення, що відомості про знаходження у користуванні СТОВ «Зоря» земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яку має намір отримати позивач у власність, відсутні. Таким чином, звернення позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га в адміністративних межах Косарівської сільської ради Кам'янського району по суті розглянуто не було.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Відповідач у визначений судом строк надав до суду відзив на позов, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, з підстав того, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га в адміністративних межах Косарівської сільської ради Кам'янського району. За результами розгляду поданих документів 15.03.2018 позивачу надано відповідь, що відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 в адміністративних межаж Косарівської сільської ради Кам'янського району, яку має намір отримати у власність позивач, утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки площею 40,2381 га з кадастровим номером НОМЕР_1. Зазначена земельна ділянка площею 40,2381 га є об'єктом оренди СТОВ «Зоря» відповідно договору оренди від 13.03.2014. Тобто, у зв'язку з поділом земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 40,2381 га змінився об'єкт оренди, а саме кількість земельних ділянок, їх площі та кадастрові номери. При цьому, відомості щодо знаходження у користуванні СТОВ «Зоря» земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яку має намір отримати позивач у власність, відсутні. 13.03.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 40,2381 га строком на 10 років, відповідно договору укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру та СТОВ «Зоря». В подальшому, 24.05.2018 відповідачем було підготовлено додатокову угоду до вказаного договору. Проте, враховуючи, що СТОВ «Зоря» не внесло зміни до договору оренди землі в частині зміни об'єкту оренди, а саме щодо кількості земельних ділянок, їх площі та кадастрових номерів, тому не можливо було надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки надання дозволу можливо здійснити лише після внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому представник відповідача у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник третьої особи, повідомлений належним про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, заяв про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою від 22.02.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Косарівської сільської ради Кам'янського району.

15.03.2018 позивачу надано відповідь про те, що згідно відомостей з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 в адміністративних межаж Косарівської сільської ради Кам'янського району, яку має намір отримати у власність позивач, утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки площею 40,2381 га з кадастровим номером НОМЕР_1. Зазначена земельна ділянка площею 40,2381 га є об'єктом оренди СТОВ «Зоря» відповідно договору оренди від 13.03.2014.

У зв'язку з поділом земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 40,2381 га змінився і об'єкт оренди, а саме кількість земельних ділянок, їх площі та кадастрові номери.

Відомості щодо знаходження у користуванні СТОВ «Зоря» земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яку має намір отримати позивач у власність, відсутні.

При цьому вказано, що 13.03.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 40,2381 га строком на 10 років, відповідно договору укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру та СТОВ «Зоря».

В подальшому, 24.05.2018 відповідачем було підготовлено додатокову угоду до вказаного договору.

Проте, враховуючи, що СТОВ «Зоря» не внесло зміни до договору оренди землі в частині зміни об'єкту оренди, а саме щодо кількості земельних ділянок, їх площі та кадастрових номерів, тому не можливо надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки надання дозволу можливо здійснити лише після внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року (далі ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які б призводили до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 64 Конституції України проголошує, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, окрім випадків, передбачених самою Конституцією.

Згідно зі ст. 121 ЗК України кожен громадянин України має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" вирішено утворити Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення, а також установлено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються (абзац третій пункту 1, пункт 5 постанови).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, згідно з пп. 31 п. 4 якого Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) наділена повноваженнями розпоряджатись землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно із п.п. 7, 9 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінрегіону і Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Підпунктом 12 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015 № 14, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Так, повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області неоднократно листами, відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та зазначено, що розгляд вказаного питання можливий лише після внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо змін договору оренди землі в частині зміни об'єкту оренди, а саме щодо кількості земельних ділянок, їх площі та кадастрових номерів.

Разом з тим, наведена підстава відмови не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України.

З огляду на це, суд дійшов висновку про те, що відмова Головного управлінням Держгеокадастру у Черкаській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у користування строком на 49 років, орієнтованою площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства, в адміністративних межах Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області, є неправомірною та такою, що не відповідає статті 118 Земельного кодексу України, тому суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Стосовно позовної вимоги про скасування рішення відповідача оформлене листами 20.10.2017 № 9386/6-17, від 15.03.2018 № 1063/0/95-18, від 10.08.2018 № 3309/0/95-18 щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га із земель Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області, суд зазначає наступне.

У частині 7 ст. 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:

а) надати дозвіл;

б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Водночас, у частині 7 статті 118 ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Для порівняння, у частині 9 статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.

У статті 118 ЗК України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521).

У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що листи відповідача від 20.10.2017 № 9386/6-17, від 15.03.2018 № 1063/0/95-18, від 10.08.2018 № 3309/0/95-18 у відповідь на клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га за змістом та формою не можуть вважатись "відмовою" у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України, а тому вимога позивача щодо скасування рішення Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, оформлене листами від 20.10.2017 № 9386/6-17, від 15.03.2018 № 1063/0/95-18, від 10.08.2018 № 3309/0/95-18 не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель Косарської сільської ради за межами с. Косарі Кам'янського району Черкаської області, суд зазначає на наступне.

Суд може ухвалити рішення про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду. За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або про відмову у наданні останньому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтованою площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача всі понесені судові витрати, а саме: судовий збір, транспортні витрати (бензин) пов'язані з прибуттям до суду в розмірі 1996 грн. 50 коп., витрати на копіювання документів в розмірі 780 грн. 46 коп., витрати на придбання канцелярської папки в сумі 98 грн., витрати на поштові відправлення в розмірі 229 грн. 90коп.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивач на підтвердження витрат, пов'язаних з прибуттям до суду, а саме на судові засідання 12.09.2018, 02.10.2018, 01.11.2018, 12.11.2018, 20.11.2018 надав фіскальні чеки за 02.10.2018, 06.10.2018, 07.10.2018, 08.10.2018, 21.10.2018, 01.11.2018 та 12.11.2018, що підтверджують купівлю пального. Проте, вказані фіскальні чеки не є належними документальними, що підтверджують факт понесення позивачем витрат на прибуття до суду з іншого населеного пункту для участі у судових засіданнях. Відтак, підтверджені цими документами витрати не включаються до витрат, що пов'язані із прибуттям до суду, та не мають бути компенсовані відповідачем.

Крім того, позивач безпідставно включив до складу витрат, що пов'язані з розглядом справи, витрати на копіювання документів, витрати на придбання канцелярської папки, витрати на поштові відправлення оскільки чинна редакція КАС України не передбачає їх відшкодування у складі судових витрат.

Стосовно стягнення на користь позивача судового збору, суд зазначає, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем не надано доказів сплати судового збору, більше того до позовної заяви додано копію посвідчення серії АА № 374589, що надає позивачу пільги та звільняє від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, що пов'язані з наданням відмови ОСОБА_1 від 20.10.2017 № 9386/6-17, від 15.03.2018 № 1063/0/95-18, від 10.08.2018 № 3309/0/95-18 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на 49 років, орієнтованою площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, за межами населеного пункту, в адміністративних межах Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтованою площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань

Рішення складене у повному обсязі 30.11.2018.