Справа № 0440/6811/18
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2018 року Справа № 0440/6811/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук - Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання - Музиці Я.І.
представника позивача - Іванчик П.В.
представника відповідача - Чабан О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Промбрикет" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-
11.09.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Промбрикет" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно ґрунтується на хибних висновках податкового органу про нереальність фінансово-господарських взаємовідносин підприємства позивача з контрагентом у перевіряємий період. Стверджує, що господарські операції з поставки товару та надання послуг були реально вчинені, що підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, рухом активів, використанням отриманого товару в господарській діяльності підприємства та іншими доказами, що були надані контролюючому органу під час перевірки та долучені до адміністративного позову.
Ухвалою суду від 13.09.2018 року було відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. Надав письмовий відзив на позов, обґрунтовуючи свою позицію, зазначив, що за результатами перевірки підприємства позивача встановлено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з постачання товарів та надання послуг, первинні документи складено всупереч нормам ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Наведені в первинних документах відомості не відповідають фактичним обставинам справи та не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському та податковому обліку. З наданих документів неможливо встановити транспортування товарів, процедуру навантаження та розвантаження товарів, неможливо встановити місце навантаження та місце розвантаження товару, неможливо встановити походження та якість товарів, не встановлено відповідальних осіб за здійснення господарської операції, в процесі перевірки не підтверджено використання придбаних товарів у власні1 господарській діяльності ТОВ «НВП «Промбрикет», тому не встановлено наявність ділової мети та економічної обґрунтованості у досліджених господарських операціях. Зазначені висновки перевірки, зафіксовані відповідним актом перевірки, стали підставою для винесення податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що податкове повідомлення - рішення прийняте правомірно та не підлягає скасуванню.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Вирішуючи позовні вимоги, суд зазначає, що відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодексу України, визначаючи, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 Податкового кодексу України з урахуванням положень цього Кодексу.
Крім того, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996) дія цього Закону поширюється на юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 цього ж Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 Закону №996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
При цьому статтею 4 Закону №996 встановлено принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
З матеріалів справи видно, що вугільний брикет, придбаний ТОВ НВП «Промбрикет» від ТОВ «Сейлінг груп», ТОВ «Супра Трейд», ТОВ «Саф-Альянс», ТОВ «ТК Терм», ТОВ «ТК Інтер Проф», ТОВ «БК Кінгбілд» ТОВ «Альмікс Груп Компані», ТОВ «Метер Груп», реалізований у подальшому покупцю ТОВ «Скай Трейд Україна». Документи, що підтверджують факт подальшої реалізації товару надавались інспектору під час перевірки, проте не відображені в Акті.
Суд зазначає, ТОВ НВК «Промбрикет» та його постачальниками було оформлено належним чином первинні документи, що підтверджували факт приймання-передачі товару, а також постачальниками було оформлено і зареєстровано у відповідності і чинним податковим законодавством податкові накладні. Як зазначено в Акті, відповідно до АІС "Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» та розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів декларацій з ПДВ за перевіряємий період між ТОВ «НВК Промбрикет» та постачальниками - розбіжності відсутні.
Вказані первинні документи мають всі необхідні реквізити первинного документа, що містить відомості про господарську операцію і підтверджує факт її реального здійснення, відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» щодо порядку оформлення первинних бухгалтерських документів, на підставі яких господарські операції можуть бути відображені в обліку підприємства.
Під час судового розгляду з наданих платником податків до перевірки та в судове засідання документів судом встановлено, що рух активів мав місце, розрахунки між суб'єктами господарювання за поставлений товар проводились у безготівковій формі платіжними дорученнями.
Також в матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення щодо визнання недійсними правочинів або первинних документів по взаємовідносинах ТОВ «НВП «Промбрикет» з ТОВ «Сейлінг Груп», ТОВ «Супра Трейд», з ТОВ «Саф-Альянс», ТОВ «ТК Терм», ТОВ «ТК Інтер Проф», з ТОВ «БК Кінгбілд», з ТОВ «Альмікс Груп Компані», з ТОВ «Метер Груп».
Зокрема, в рішенні від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" вказано, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит та зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Варто також наголосити, що виходячи з принципу індивідуальності юридичної відповідальності, визначеного ч.2 ст.61 Конституції України, платник податків не повинен нести відповідальність за несплату податків постачальниками, відсутність у постачальника первинних документів чи недостовірність відомостей контрагентів своїх постачальників.
Дефектність контрагента платника податків сама по собі не свідчить про поінформованість платника податків щодо протиправного характеру діяльності його контрагента або щодо дефектності самих господарських операцій. Отже, вона не є вичерпним доказом під час встановлення нереальності господарської операції чи відсутності в ній ділової мети, яка за змістом положень ст. 14 Податкового кодексу України передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.
Отже, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Натомість, під час судового розгляду спростовано зазначені вище висновки контролюючого органу, підтверджено реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «НВП «Промбрикет» з ТОВ «Сейлінг Груп», ТОВ «Супра Трейд», з ТОВ «Саф-Альянс», ТОВ «ТК Терм», ТОВ «ТК Інтер Проф», з ТОВ «БК Кінгбілд», з ТОВ «Альмікс Груп Компані», з ТОВ «Метер Груп».
У зв'язку з викладеним, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Промбрикет", визнати протиправними та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, керуючись положеннями частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи рішення суду про задоволення позовних вимог, а також те, що у справі міститься документальне підтвердження сплати позивачем судового збору у розмірі 14 417, 00 грн. (оригінал платіжного доручення №615 від 07.09.2018), судові витрати позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 грудня 2018 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко