Справа № 160/8381/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2018 року Справа № 160/8381/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
при секретарі Скупейко І.М.
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
08.11.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач)звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 04.07.2018 року.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що ним не допущено не сплати податкових зобовязань до бюджету.При заповненні звіту «Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця» за 2017р. до його уточнення позивачем була допущена помилка, сума податкових зобовязань була завищеною та вказана не вірно.29.03.2018р. після виявленої помилки було подано уточнюючий звіт «Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця» за 2017р.Тобто, була виправлена помилка щодо завищення податкових зобовязань. Платіж в межах суми єдиного податку, що підлягав сплаті за уточнюючим звітом, було перераховано в повному обсязі. Недоплати податкових зобовязань не було допущено. З огляду на викладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розглядув порядку загального позовного провадження.
Позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі.
Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд приходить до наступного висновку.
04.07.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6268,56 грн. та зобов'язано сплатити штраф протягом десяти календарних днів.
Відповідно до п. 291.2., п. 291.3, п. 291.4 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач працює на спрощеній системі оподаткування шляхом сплати єдиного податку, ним обрана 3 група.
Відповідно до п.293.3.1, п. 293.3 ст. 293 Податкового кодексу України для третьої і четвертої груп платників єдиного податку відсоткова ставка єдиного податку встановлюється у розмірі: 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом або 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.
Пунктом 296.3. ст. 296 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку третьої - шостої груп подають до органу державної податкової служби податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.
Відповідно до п. 295.3. ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2018р. позивачем був поданий звіт «Податкова декларація платника єдиного податку -фізичної особи-підприємця» за 2017р.
В звіті були зазначені такі дані:
Строка 06 «Обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 5%» - 1185620,00грн,
Строка 08 «Загальна сума доходу за звітний (податковий) період (сума значень рядків 01+02+03+04+05+06+07)»-1185620,00грн.,
Строка 13 «Нараховано за попередній звітний (податковий) період (значення рядка 12 декларації попереднього звітного (податкового) періоду- 0,00грн.,
Відповідно до даних інтегрованої картки платника податків позивачем своєчасно здійснювалась сплата узгоджених податкових зобовязань.
29.03.2018р. позивачем було подано уточнюючий звіт «Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця» за 2017р.
В звіті ним було зазначено наступне:
Строка 06 «Обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 5%» - 1185620,00грн,
Строка 08 «Загальна сума доходу за звітний (податковий) період (сума значень рядків 01+02+03+04+05+06+07)»-1185620,00грн.,
У відповідності до ст. 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи (п. 37.1 ст. 37 цього Кодексу).
Згідно ст. 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим зобов'язанням, в розумінні ПК України, визначається сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
А відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «грошове зобов'язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Порядок нарахування та сплати податку єдиного податку юридичними особами врегульовані главою 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV «Спеціальні податкові режими» ПК України.
Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Водночас, нормою п. 57.1 статті 57 названого Кодексу закріплений обов'язок платника податків самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В свою чергу п. 294.1 ст. 294 ПК України визначено, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої - шостої груп є календарний квартал.
Згідно з нормами абз. 1 і 3 п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
У той же час згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.
Нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації.
Нарахування узгоджених сум грошових зобов'язань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.
При цьому, при поданні уточнюючого розрахунку, що збільшує або зменшує грошові зобов'язання минулих податкових періодів платника та ліквідаційної звітності, нарахування в інтегрованій картці платника проводиться датою його подання.
Як вбачається з наявних у справі матеріалів, в інтегрованій картці платника єдиного податку нарахування та погашення грошових зобов'язань, помилково нарахованих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, відображено податковим органом наступним чином:
- 29.03.2018 р. платником податку подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації за 2017 р. та зменшено суму податкового зобовязання на суму 39 375,00 грн.;
- в графі нараховано/зменшено станом на 29.03.2018 р. зазначено «- 39 375,00 грн.»;
- в графі недоїмка станом на 29.03.2018 р. вказано 31 342,78 грн. (суму зменшено за рахунок переплати 39 375,00 8 032,22);
- 29.03.2018 р. погашено недоїмки у розмірі 31 342,78 грн. по податковій декларації за 2017 р. та уточнюючому розрахунку від 29.03.2018 р. та нараховано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату платежу за період з 20.02.2018 р. по 29.03.2018 р. в розмірі 6 268,56 грн.
Таким чином, з інтегрованої картки платника податків вбачається, що податковим органом ототожнено уточнення суми податкового зобовязання зі сплатою такого зобовязання та дата подання уточнюючого розрахунку визначена як дата сплати суми уточненого податкового зобовязання. Вказане не узгоджується з нормами Податкового кодексу України.
Зазначена в уточнюючому розрахунку сума податкового зобовязання є сумою, на яку платник податку зменшив свої податкові зобовязання, тобто, така сума ніколи не належала до сплати до бюджету і не набувала статусу податкового боргу та не могла бути сплачена.
В силу приписів норм п. 50.2 ст. 50 ПК України, подання 29.03.2018 року платником податків (позивачем) такого уточнюючого розрахунку, в період до проведення перевірки, цілком відповідає нормам чинного податкового законодавства.
За приписами норм ст. 126 ПК України, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
При цьому, в силу норм п. 109.1 ст. 109 ПК України, «податкові правопорушення» характеризуються як протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п. 109.2 ст. 109 ПК України, вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
З огляду на викладене та з урахуванням наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача протиправних діянь, які призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених Податковим кодексом України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність винесеного рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 04.07.2018 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 244, 245, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 04.07.2018 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 04 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_4