Справа № 813/2199/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року№ 857/832/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2018 року у справі №813/2199/18 (суддя Карп`як О.О., рішення ухвалене о 14/44 год, м.Львів, повний текст складено 12 липня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі Прикордонний загін, ДПСУ чи Держприкордонслужба відповідно) у якому, з урахуванням заяви про уточнення та зміну позовних вимог (а.с.48-49), просив:

визнати протиправними дії Прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату в день виключення зі списків частини (15.03.2018) компенсації за не отримане речове майно;

стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за не отримане речове майно в розмірі 23227,95 грн;

зобов`язати Прикордонний загін виплатити ОСОБА_1 середній заробіток виходячи із розміру 286,26 грн в день за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 15.03.2018 по день фактичного розрахунку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що Прикордонний загін є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України (далі БК) може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань. Вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки положення статті 117 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП) не поширюється на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями щодо проходження військової служби та виплати грошового забезпечення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не обґрунтовано правомірність дій щодо невиплати позивачу компенсації за не отримане речове майно, у зв`язку з чим останній має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом Прикордонного загону від 01.03.2018 №534-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас.

05.03.2018 позивачем на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки начальника Прикордонного загону подано рапорт про нарахування та виплату грошової компенсації за не отримане під час служби речове майно (а.с.39).

Наказом «По особовому складу» від 15.03.2018 №62-ос (далі Наказ №62-ос) позивача виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення (а.с.23).

Згідно службової записки від 15.03.2018, розмір грошової компенсації, нарахованої за не отримане речове майно за час проходження служби в ДПСУ згідно довідки розрахунку №23 військовослужбовцю старшому прапорщику ОСОБА_1 , звільненого на підставі Наказу №62-ос становить 23227,95 грн (а.с.19).

16.04.2018 позивач звернувся з заявою до відповідача про повідомлення про причини не проведення повного розрахунку при звільнення в частині виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

У відповідь на вказане звернення Прикордонний загін повідомив листом від 26.04.2018 №723/В-308 (далі Лист) про те, що ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 23227,95 грн, але не виплачено по причині відсутності відкритих асигнувань для її виплати. Дані в потребі коштів для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно звільненим військовослужбовцям, відповідно до наказу Адміністрації ДПСУ від 29.12.2017 №753-аг «Про заходи щодо організації речового забезпечення персоналу Державної прикордонної служби України у 2018 році», подаються щотижнево в телефонному режимі та щомісячно до 5 числа в письмовому вигляді у відділ речового забезпечення Адміністрації ДПСУ. Станом на 20.04.2018 заборгованість по вищевказаній виплаті складає 974 тисяч гривень. Із загального списку військовослужбовців запасу, які потребують виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач є 39 із 50 чоловік у списку. Виплата коштів буде проведена при надходженні фінансування на відповідні цілі у порядку черговості (а.с.15-18).

Не погодившись із такою позицією відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Правовідносини, з приводу яких виник спір, регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-ХІІ), «Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 (далі Положення) та «Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» затвердженим постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 16.03.2016 №178 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 293 Положення (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу) особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За змістом статті 9-1 вказаного Закону, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються КМУ. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається КМУ.

Порядок (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

У відповідності до пунктів 3-5 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідач у Листі покликається на пункт 7 Порядку відповідно до якого виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Адміністрацією Держприкордонслужби, на відповідний рік. Тому вказує, що наказ про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно надати не зможе, оскільки наказ видається при надходженні коштів, а розрахунок майна проводиться відповідно до розпорядження Адміністрації ДПСУ «Про доведення вартості речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився» від 11.02.2017 №33.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції такі покликання скаржника є безпідставними, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства щодо проведення розрахунку при звільненні.

Крім того, згідно з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України» (Заява №10972/05), держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо підставності позовних вимог стосовно протиправності дій відповідача, що виразились у не проведенні повного розрахунку при звільненні, невиплаті ОСОБА_1 в день виключення із списків частини (15.03.2018) компенсації за неотримане речове майно та стягнення з Прикордонного загону на користь позивача компенсації за неотримане речове майно в розмірі 23227,95 грн.

Щодо позовних вимог про зобов`язання виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 15.03.2018 по день фактичного розрахунку, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За положеннями статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржника, стосовно того, що до відносин щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) не можуть застосовуватися норми КЗпП, оскільки як вірно наголошує суд першої інстанції, трудове законодавство у подібних спорах підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Так як, Законом №2011-ХІІ та Положенням не врегульовано питання щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку у разі невиплати з вини роботодавця усіх належних сум при звільненні, то застосуванню підлягають положення КЗпП.

Оскільки компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення із списків частини, не проведено повного розрахунку при звільненні, а тому відповідно до статті 117 КЗпП позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності виплати Прикордонним загоном в користь ОСОБА_1 , середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно).

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги перелічених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.