Справа № 826/5224/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2018 року № 826/5224/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління ДФС у Чернігівській області, за участю третьої особи - Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Чернігівській області), за участю третьої особи - Державної фіскальної служби України, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2017 № , яким нараховані штрафні санкції в розмірі 7500,00 грн. за порушення термінів сплати орендної плати за 2016 рік та податкове повідомлення-рішення від 28.11.2017 № , яким нараховані штрафні санкції в розмірі 13735,10 грн. за порушення термінів сплати орендної плати за 2017 рік.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ним повністю сплачено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2016 та 2017 роки в передбачені законом терміни (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), що підтверджується відповідними розрахунками, а відтак безпідставними та необґрунтованими, на думку позивача, є нарахування йому штрафних санкцій за порушення термінів сплати орендної плати. На підставі викладеного, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого податкового законодавства України, що є підставою для визнання їх протиправним та скасуванню в повному обсязі.

Від Головного управління ДФС у Чернігівській області надійшов відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що за результатами камеральної перевірки своєчасності сплати позивачем узгоджених податкових зобов'язань з орендної плати з фізичних осіб за 2016-2017 роки, останній порушив терміни сплати грошового зобов'язання з орендної плати. Відтак, висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження згідно приписів статей 12, 257, 262 КАС України та враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, статті 76 та статті 86 Податкового кодексу України, 08.11.2017 в приміщенні ГУ ДФС Чернігівської області, старшим державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та єдиного внеску території обслуговування Чернігівської ОДПІ управління податків і зборів з фізичних осіб ДФС у Чернігівській області, ОСОБА_2 проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податкового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб - фізичною особою ОСОБА_1, код НОМЕР_3, податкова адреса: 04114, АДРЕСА_1, за результатами якої складено акт від 08.11.2017 № 883/25-01-13-03/НОМЕР_3.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 порушено термін сплати податкового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб, чим порушено вимоги пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ГУ ДФС у Чернігівській області прийняті податкові повідомлення рішення від 28.11.2017:

№ , яким нараховані штрафні санкції в розмірі 7500,00 (сім тисяч п'ятсот грн. 00 коп.) за порушення термінів сплати орендної плати за 2016 рік (за затримку 49 днів);

№ , яким нараховані штрафні санкції в розмірі 13735,10 (тринадцять тисяч сімсот тридцять п'ять грн. десять коп.) за порушення термінів сплати орендної плати за 2017 рік (за затримку 61 дні).

Вказані податкові повідомлення рішення позивачем були оскаржені в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 23.02.2018 № 2703/Т/99-99-11-02-01-14 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Питання орендної плати за землю державної і комунальної власності врегульовані статтею 288 Податкового кодексу України.

Згідно цієї статті визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Згідно пункту 285.1 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Приписами пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.

Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України).

Відповідно до пунктів 287.1, 287.2 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно пункту 287.5 вказаної статті визначено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

З контексту наведених вище норм вбачається, що фізична особа сплачує до бюджету орендну плату з урахуванням пропорційної частки, що знаходиться у її користуванні згідно нарахувань контролюючого органу та на підставі відповідного податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 2453-12, яким нараховано позивачу грошові зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 135 237,74 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 10.05.2017 №1760-0000, яким нараховано позивачу грошові зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 162 285,29 грн.

Слід зазначити, що у даному випадку не вбачається порушень з боку відповідача при визначені суми податкового зобов'язання з орендної плати за вказані роки.

Головним управління ДФС у Чернігівській області за наслідками проведеної камеральної перевірки встановлено порушення пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України, а саме позивачем несвоєчасно сплачено орендну плату з фізичних осіб за 2016 і 2017 роки згідно вищевказаних податкових повідомлень-рішень.

В позовній заяві позивач посилається на те, що податкове повідомлення - рішення від 30.06.2016 № 2453-12 отримано ним 10.10.2016, а податкове повідомлення - рішення від 10.05.2017 № 1760-0000 отримано - 09.08.2017, а тому терміни сплати становили 10.12.2016 та 09.10.2017.

Відповідно і сплата грошових зобов'язань з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік позивачем була здійснена до 10.12.2016 та сплата грошових зобов'язань з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік - до 09.10.2017.

Зокрема, як зазначив позивач та вбачається з матеріалів справи, протягом 2016 року позивачем вчасно здійснені платежі зі сплати податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб 18010900 за 2016 рік, остання дата погашення - 23.11.2016.

Також, протягом 2017 року ОСОБА_1 була здійснена оплата податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік наступними платежами: платіжне доручення № 57 від 16.06.2017 на суму 15 000,00 грн., платіжне доручення № 61 від 10.07.2017 на суму 15 000,00 грн., платіжне доручення № 62 від 10.07.2017 на суму 15 000,00 грн., платіжне доручення № 65 від 11.08.2017 на суму 25 000,00 грн., квитанція №37 від 21.08.2017 на суму 50 000,00 грн., платіжне доручення № 69 від 12.09.2017 на суму 42 285,00 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, стверджує, що ним повністю сплачено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб 18010900 за 2016 і 2017 роки в передбачені законом терміни, а саме протягом 60 днів з дня вручення йому податкових повідомлень-рішень, як то передбачено пунктом 287.5 статті 287 Податкового кодексу України, а тому штрафні санкції згідно оскаржуваних рішень нараховані безпідставно.

Водночас, як встановлено судом з наданих відповідачем доказів, податкове повідомлення - рішення від 30.06.2016 № 2453-12, яким нараховано орендної плати з фізичних осіб в сумі 135 237,74 грн., надіслано позивачу 03.08.2016 та отримано останнім - 06.08.2016.

Тобто термін сплати грошових зобов'язань по вказаному податковому повідомленню-рішенню - 05.10.2016.

Як зазначив відповідач, з урахуванням переплати наявної у платника саном на 01.01.2016 вчасно було сплачено 108 846,54 грн. Решта нарахувань в сумі 26 390,60 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 2453-12 сплачено позивачем 23.11.2016.

Отже, термін затримки сплати орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 26 390,60 грн. склав 49 днів.

Крім того, податкове повідомлення - рішення від 10.05.2017 № 1760-0000, яким нараховано орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 162 285,29 грн., надіслано позивачу 02.06.2017 та отримано останнім - 06.06.2017.

Тобто термін сплати грошових зобов'язань по вказаному податковому повідомленню-рішенню - 05.08.2017.

Як зазначив відповідач, платником до настання терміну сплати з урахуванням переплати станом на 01.01.2017 перераховано до бюджету 45 000,41 грн. Решта суми надходила частками, а саме: згідно платіжного доручення № 65 від 11.08.2017 - 25000,00 грн. (затримка - 6 днів), квитанції №37 від 21.08.2017 - 50 000,00 грн., надійшли кошти - 22.08.2017 (затримка - 17 днів) та згідно платіжного доручення № 69 від 12.09.2017 - 42 285,00 грн. (затримка - 38 днів).

Отже, термін затримки сплати орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік склав 61 день.

Згідно з пунктами 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Як підтверджується матеріалами справи податкові повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 2453-12 та від 10.05.2017 № 1760-0000 надіслані позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень, які містяться у матеріалах справи.

Отже, доводи позивача про те, що він отримав вказані рішення пізніми датами (10.10.2016 та 09.08.2017) не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З огляду на те, що граничним терміном сплати зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік є 05.10.2016, а сплата відбулась лише 23.11.2016, тобто з затримкою на 49 днів, а також граничним терміном сплати зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік є 05.08.2017, а останній платіж вчинений 12.09.2017, що призвело також до порушення термінів сплати, суд дійшов висновку, що у відповідача були наявні підстави для застосування відносно позивача штрафних (фінансових) санкцій у відповідності до положень пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, а тому оскаржені податкові повідомлення - рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та чинним законодавством України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Натомість, позивачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись вимогами статей 12, 72-77, 139, 241-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_3) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур