Справа № 440/3905/18
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. ПолтаваСправа №440/3905/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Вязун К.Ю.,

представника відповідача - Гонжак К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності у вирішенні заяви від 17.07.2018 про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6700 га для ведення особистого селянського господарства, земля сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області; зобов'язання повторно розглянути заяву про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6700 га для ведення особистого селянського господарства, земля сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що ним подано до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,6700 га для ведення особистого селянського господарства на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Однак листом від 26.07.2018 відповідач надав необґрунтовану та немотивовану відповідь, не навів жодної правової норми, яка б слугувала підставою для відмови у задоволенні заяви позивача, оскільки землі колективної власності не передбачені законодавством України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

15.11.2018 до суду надійшов відзив Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що запланована позивачем до відведення земельна ділянка належить до земель колективної власності, а відповідач не наділений повноваженнями щодо розпорядження землями колективної власності.

У відповіді на відзив представник позивача наполягав на протиправності доводів відповідача, оскільки спірна земельна ділянка належала на підставі Державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ від 11.06.1996 селянській спілці ім. Карла Маркса, що ліквідована в установленому законом порядку без правонаступника, а відтак, право вищевказаної юридичної особи на майно вважається припиненим.

Крім того, представником позивача надано довідку виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області від 05.11.2018 вих.73, відповідно до якої після реорганізації спілки селян ім. Карла Маркса решта земель перейшла у землі запасу державної власності.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою від 17.07.2018 (вхідний номер Х-10240/0/25-18) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,67 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області за межами населеного пункту. До вказаної заяви позивачем додано: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження сільської ради, довідку сільської ради про наявність земельної ділянки, копію паспорту та копію ідентифікаційного коду.

Листом від 26.07.2018 №6227/0/26-18 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення його клопотання, оскільки за інформацією відділу у Чорнухинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області обрана позивачем земельна ділянка належить до земель колективної власності.

Позивач не погодився із бездіяльністю відповідача, що полягає у невирішенні питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв'язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За приписами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За змістом частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

При цьому суд наголошує, що відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Тобто, вищезазначеною нормою встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме, надати дозвіл, або надати мотивовану відмову в наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Водночас, у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Разом з тим, частиною дев'ятою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.

Статтею 118 Земельного кодексу України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 (далі - Положення № 333).

Пунктом 8 Положення №333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, запланована до відведення позивачем земельна ділянка належала до земель, які передані Вороньківською сільською Радою народних депутатів у колективну власність селянській спілці ім. Карла Маркса, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії ПЛ від 11.06.1996.

Доказів визнання протиправним або скасування вказаного Державного акта на право колективної власності на землю суду не надано.

Разом із тим, за змістом відомостей Головного управління статистики у Полтавській області від 22.10.2018 №03.3-19/589 та витягу з ЄДР селянська спілка ім. Карла Маркса (код 03770336) після зміни найменування на ТОВ "ТЕМП" була ліквідована без правонаступника. Аналіз наданої інформації виключає можливість встановлення судом наявності у ТОВ "ТЕМП" станом на момент його припинення будь-якого майна, в тому числі нерухомого, а також визначення подальшого його правового статусу.

За таких обставин доводи відповідача про те, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, відноситься до земель колективної власності - є помилковими, а тому не беруться до уваги судом.

З прийняттям Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ, законодавець виключив із форм власності на землю окремі форми, режим яких встановлювався раніше діючим Земельним кодексом України від 18.12.1990 №561-ХІІ, зокрема, колективну власність.

При цьому, у процесі реформування земельного законодавства законодавцем не передбачено жодних перехідних положень щодо права колективної власності осіб, які набули таке право до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ, а саме: не врегульовано питання процесу припинення права колективної власності на земельну ділянку та її подальший перехід у державну чи комунальну власність, не встановлено орган, уповноважений приймати рішення про передачу такої земельної ділянки у приватну власність, тощо.

Відсутність будь-якого законодавчого врегулювання цього питання не дозволяє дійти висновку, що землі колективної власності автоматично переходять у державну власність, як на тому наполягає позивач.

Водночас, відсутність регулювання та визначеності на законодавчому рівні не може бути перешкодою для реалізації права власності на підставі чинного Державного акта.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №816/1618/17.

Крім того, пунктом 1 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 2 вказаного Указу №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Доказів, що невитребувані паї після реалізації проекту приватизації земель колишньої селянської спілки ім. Карла Маркса внаслідок їх розпаювання були передані в установленому законодавством порядку до державної власності, суду не надано.

Так само відповідачем, який стверджував про належність відповідної земельної ділянки до колективної власності, не надано суду доказів дослідження Головним управлінням Держгоекадастру у Полтавській області відповідного питання та встановлення подальшої юридичної долі земельних ділянок селянської спілки ім. Карла Маркса. Натомість відповідач, керуючись виключно державним актом на право колективної власності, дійшов висновку про належність спірної земельної ділянки до колективної власності.

Належними доказами такі висновки не підтверджені.

Будь-яких інших доказів про те, що спірна земельна ділянка перебуває у чиїй-небудь власності матеріали справи не містять.

За таких обставин посилання відповідача, як на підставу відмови у наданні земельної ділянки на наявність права колективної власності, суд вважає безпідставними.

Суд також не бере до уваги в якості доказу довідку виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області від 05.11.2018 вих.73, яка надана представником позивача, відповідно до якої після реорганізації спілки селян ім.Карла Маркса решта земель перейшла у землі запасу державної власності, в зв'язку з тим що органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями видавати такі довідки, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства до компетенції зазначеного органу належить розпорядження землями комунальної власності.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 5 Кодексом адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, щодо не вирішення питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_2. дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,67 га для ведення особистого селянського господарства на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області за межами населеного пункту та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,6700 га для ведення особистого селянського господарства на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського за межами населеного пункту.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За викладених обставин, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в сумі 1409,60 грн підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підстав вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м.Полтава, 36039, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо не вирішення питання про надання або про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6700 га для ведення особистого селянського господарства, земля сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 17.07.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6700 га для ведення особистого селянського господарства, земля сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м.Полтава, 36039, ідентифікаційний код 39767930) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1409,60 грн /одна тисяча чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок/.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя К.І. Клочко