Справа № 522/14885/17
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/14885/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бойчук А.Ю.
Місце та час укладення судового рішення « 16:57», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 03.07.2018 р.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Апексімова І.С.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Лазарєвої Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 09.08.2017р. №69 про примусове повернення його в країну походження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення положень ч.1 ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2018р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом вимог закону, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та прийняте нове про задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Іраку, нелегально прибув в Україну з метою працевлаштування. /а.с. 37,40/

29.10.2012р. позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням від 12.09.2015 року №495-15 Головним управлінням ДМС України в Одеській області відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2016 року, (набрала законної сили 11.04.2017 року) у справі №815/2558/16 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 12.09.2015 року №495-15 щодо відмови у визнанні його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту. /а.с. 55-59, 60-63/

Постановою від 09.08.2017 року ПНМОД 069961 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме від ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування. /а.с.12-13/

09.08.2017 Головне управління ДМС України в Одеській області прийняло рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Іраку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язання його покинути територію України у термін до 7 вересня 2017 року. /а.с.8-9/

Не погоджуючись з рішенням міграційної служби щодо примусового повернення у країну походження, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні справи, дійшов до обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з п.14 ст.1 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Так, судом встановлено, що громадянин Іраку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, нелегально прибув в Україну, паспортний документ відсутній.

Відповідно до ч.3 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий, статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Рішенням Державної міграційної служби України від 12 серпня 2015 року № 495-15 позивачу було відмовлено в наданні статусу біженця на підставі абз.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 ч.1 ст.1 цього ж Закону. /а.с. 67/

09.08.2017 року під час надання позивачем пояснень, встановлено що він є нелегальним мігрантом, прибув в Україну в 2002 році з метою працевлаштування. При цьому, жертвою торгівлі людьми він себе не вважає; будь-якого фізичного або психологічного впливу на нього в країні походження не здійснювалося; пересувався в країні походження він вільно; щодо нього відсутня загроза бути страченим або підданим катуванню, не людському чи принизливому поводженню з боку влади в разі повернення в країну походження; із заявою про добровільне повернення до територіального підрозділу ДМС він не звертався; діючого документу для виїзду з України у нього не має; родичів на території України у нього не має. /а.с. 38-39/

Крім того, постановою від 09.08.2017 року ПНМОД 069961 позивач притягався до адміністративної відповідальності, за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме від ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування.

Слід зазначити, що доводи позивача про недотримання відповідачем при прийнятті спірного рішення положень ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не заслуговують на увагу.

Так, вирішуючи питання щодо законності прийнятого Головним управлінням ДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

Позивач посилається на те, що Ірак перебуває в стані озброєного конфлікту не міжнародного характеру, проте ним до суду не надано жодних доказів, які б підтвердили факти переслідування його в країні громадянського походження, та які б слугували причиною його вимушеного від'їзду з країни, а ті обставини, які характеризують загальне положення в країні, в тому числі політичну ситуацію, не містять конкретних відомостей про утиски саме позивача та членів його родини.

Таким чином, аналізуючи наведені вище вимоги законодавства, суд вважає, що викладені позивачем обставини щодо небезпеки повернення його до Іраку є необґрунтованими, а матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Отже, позивач не підпадає під дію статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а приймаючи рішення про примусове повернення позивача в країну походження, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області діяло в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи дотримано норми матеріального та процесуального права, в порядку ст.316 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29.11.2018р.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.