Справа № 804/3820/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року Справа № 804/3820/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2018р. (згідно штемпеля поштового зв'язку) ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови в призначенні їй пенсії на пільгових умовах;

- зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію на пільгових умовах згідно "Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" з 16.01.2018р.;

- зобов'язати відповідача зарахувати ОСОБА_2 для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно "Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" періоди її роботи з 16.02.1993р. по наступний час;

- виплачувати ОСОБА_2 призначену пенсію з 16.01.2018р. та виплатити заборгованість, що утворилася з 16.01.2018р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.02.2018р. вона звернулася до Нікопольського управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 та надала всі необхідні для призначення пенсії документи. Проте, як зазначає позивач, листом №400/03/18 від 16.04.2018р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило їй у призначені пенсії у зв'язку із не підтвердженням пільгового стажу роботи. Позивач вважає таку відмову неправомірною, оскільки вона досягла 50-річного віку, її загальний трудовий стаж складає більше 25 років, в тому числі 25 років 9 місяців 15 днів на роботах, передбачених Списком №2, робоче місце позивача атестоване згідно до вимог чинного законодавства, до відповідача було надано всі необхідні для призначення пенсії документи, в тому числі і довідка про пільговий характер роботи, а тому вважає, що підстави для такої відмови у відповідача були відсутні.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2018р. було відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов'язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

03.07.2018р., на виконання вимог вищевказаної ухвали, відповідач надав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що 05.02.2018р. позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про попереднє визначення права на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, на яку їй було надано відповідь листом від 16.04.2018р. №400/03-18. Відповідач вказує на те, що з питання призначення пенсії позивач до нього не зверталася та їй не було відмовлено у призначенні пенсії. У ході розгляду заяви позивача від 05.02.2018р., відповідачем була проведена зустрічна перевірка обґрунтованості видачі КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР довідки №37 від 01.02.2018р., уточнюючої пільговий характер роботи позивача, за результатом якої встановлено, що позивач не була зайнята постійним доглядом за хворими протягом повного робочого дня, а виконувала й інші функціональні обов'язки, окрім того, документів, які б підтверджували фактично відпрацьований час по наданню допомоги лікарю та рентгенлаборанту при проведенні рентгендіагностики травневої системи за допомогою контрастної клізми для перевірки надано не було, а тому відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу роботи позивача періоду її роботи з 16.02.1993р. Також і відповідач зазначає, що позивач не досягла необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах (53 роки), встановленого пп.2 п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». (а.с.34-36).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

05.02.2018р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до Нікопольського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою щодо прийняття документів для попереднього визначення права на пенсію, до якої, зокрема, додала довідку про пільгову роботу №37 від 01.02.2018р. та трудову книжку НОМЕР_2, що підтверджується копією вказаної заяви, наявної у справі (а.с.45).

27.03.2018р. посадовими особами відповідача була проведена перевірка щодо дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування з питання документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсій, за результатом якої складено акт №212/09.09-13 за висновками якого було встановлено невідповідність номеру та дати наказу про результати атестації робочих місць за Списком №2, зазначено, що інші дані зазначені в довідці №37 від 01.02.2018р. відповідають даним зазначеним у первинних документах, наданих для перевірки та установі було рекомендовано надати нову пільгову довідку, що підтверджується його копією (а.с.39-41).

Листом №400/03-18 від 16.04.2018р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що відсутність законних підстав для зарахування до пільгового стажу період роботи з 16.02.1993р. на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими рентгендіагностичного відділення у зв'язку з не підтвердженням зайнятості позивача постійним доглядом за хворими протягом повного робочого дня, що підтверджується його копією (а.с.10-11,43).

Позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії на пільгових умовах, зобов'язати відповідача призначити їй таку пенсію з 16.01.2018р., зарахувати для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно Списку №2 періоди її роботи з 16.02.1993р. по наступний час та виплачувати призначену їй пенсію та виплатити заборгованість з 16.01.2018р. посилаючись на те, що вона досягла 50-річного віку, її загальний трудовий стаж складає більше 25 років, в тому числі 25 років 9 місяців 15 днів на роботах, передбачених Списком №2, робоче місце позивача атестоване згідно до вимог чинного законодавства та до відповідача було надано всі необхідні для призначення пенсії документи, в тому числі і довідка про пільговий характер роботи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи позивача періоду її роботи на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгенкабінету з 16.02.1993р., виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року.

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 «Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що жінки, які народилися у період з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року, мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 після досягнення 53 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, передбачених Списком №2, та за умови повного робочого дня на відповідних роботах але не менше 80% робочого часу, при цьому, за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи, з 16.02.1993р. позивач працює на посаді молодшої медичної сестри догляду за хворими рентгендіагностичного відділення повний робочий день з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, безпосередньо обслуговуючи хворих в зоні іонізуючого випромінювання, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_2, копією довідки №37 від 01.02.2018р. та копією довідки №77 від 27.03.2018р., наявними в матеріалах справи (а.с.12-16,48-49,53,62).

Згідно Списків №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991р., постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994р., постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003р., постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016р., що діяли на момент роботи позивача, робота у рентгенівському відділенні (кабінеті) на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими дає право на пільгову пенсію.

При цьому, в матеріалах справи майбутнього пенсіонера ОСОБА_2 наявна копія спостережного листа №30 від 24.08.2014р., згідно якого позивач працює в шкідливих умовах 88,8% робочого часу (а.с.26,60).

Зазначений спостережний лист було надано і посадовій особі відповідача під час проведення перевірки, що підтверджується копією акту перевірки №212/09.9-13 від 27.03.2018р. (а.с.39-41,56-57).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку, що за умови наявності у пенсійного органу документів, що підтверджують зайнятість позивача повний робочий день (88,8%) на посаді, передбаченій Списком №2, відповідачем, при проведенні попереднього визначення права позивача на отримання пільгової пенсії, безпідставно не зараховано позивачеві до пільгового стажу роботи період її роботи на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгендіагностичного відділення з 16.02.1993р.

Отже, при проведенні попереднього визначення права позивача на отримання пенсії на пільгових умовах за Списком №2, відповідачем не вчинено дій у межах наданих йому законом повноважень, та не обґрунтовано і не наведено обґрунтованих мотивів та підстав не зарахування вищевказаного періоду роботи позивача.

Також, щодо необхідності обґрунтування пенсійним органом мотивів, з яких ним не зараховано той чи інший період роботи особи зазначено і у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій щодо не зарахування до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, при попередньому визначенні права позивача на пільгову пенсію, періоду її роботи на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгендіагностичного відділення з 16.02.1993р. з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, наявних в матеріалах справи доказів та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

При цьому, є безпідставними посилання відповідача на те, що для зарахування вказаного періоду немає підстав у зв'язку із не підтвердженням фактично відпрацьованого часу по наданню допомоги лікарю та рентгенлаборанту при проведенні рентгендіагностики травневої системи за допомогою контрастної клізми, оскільки норми вищенаведеного законодавства таких вимог не містять.

Судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу цього судового рішення посилання відповідача на акт перевірки №212/09.9-13 від 27.03.2018р. як на підставу для не зарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгендіагностичного відділення, оскільки, як вбачається зі змісту вказаного акту, дана перевірка проводилася щодо відповідності виданої КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР» довідки про пільговий стаж для призначення пенсії від 01.02.2018р. №37 на ім'я ОСОБА_2 та вказаний акт перевірки не містить висновків щодо не підтвердження роботи позивача у пільгових умовах, а лише вказує на невірне зазначення у довідці від 01.02.2018р. №37 номеру та дати наказу про проведення атестації робочого місця, на якому працювала позивач, у зв'язку з чим підприємством була надана відповідачеві нова довідка №77 від 27.03.2018р. аналогічного змісту, про підтвердження пільгового стажу позивача.

Отже, помилковими та безпідставними є висновки відповідача у листі №400/03-18 від 16.04.2018р. (щодо визначення права на пенсію) про те, що актом перевірки №212/09.9-13 від 27.03.2018р. не підтверджено пільговий характер роботи позивача на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгендіагностичного відділення з 16.02.1993р., оскільки наведений вище акт таких висновків не містить, що спростовується його змістом (а.с.39-41).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, при попередньому визначенні права позивача на пільгову пенсію, періоду її роботи на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгендіагностичного відділення з 16.02.1993р., суд приходить до висновку, що відповідач, не зарахувавши вказаний період роботи позивача до пільгового стажу, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Також, слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, з урахуванням наведеної судової практики, суд приходить до висновку, про необхідність визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, при попередньому визначенні права позивача на пільгову пенсію, періоду її роботи на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгендіагностичного відділення з 16.02.1993р.

При цьому, у даному випадку, з метою повного захисту порушеного права позивача слід вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.02.2018р. щодо попереднього визначення права на пенсію та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України, оскільки саме зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача є належним способом захисту порушеного права позивача з урахуванням вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної судової практики, суд приходить до висновку, що зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.02.2018р. з урахуванням висновків суду є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Між тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії на пільгових умовах, зобов'язання призначити позивачеві пенсію на пільгових умовах за Списом №2 та виплачувати позивачеві призначену пенсію з 16.01.2018р. та заборгованість, що утворилася з 16.01.2018р., виходячи з наступного.

Статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", (далі - Порядок №22-1).

Згідно пункту 1.1 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 1.7 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідною умовою для призначення пенсії є звернення особи із заявою про її призначення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2018р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про прийняття документів для попереднього визначення права на пенсію, тобто із заявою про призначення пенсії за на пільгових умовах за Списком №2 позивач до пенсійного органу не зверталася, таких доказів суду не надано.

За приписами ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають захисту лише порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що за умови відсутності заяви позивача про призначення їй пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідачем не порушено право позивача на призначення даної пенсії, оскільки відповідачем питання щодо призначення позивачеві пенсії не розглядалося та відповідне рішення про відмову у призначенні пенсії не приймалося, а тому дані позовні вимоги позивача є передчасними та не підлягають задоволенню.

Також, виходячи з наведеного та з урахуванням того, що судом встановлено, що позивачем заява про призначення їй пенсії у встановленому законодавством порядку не подавалася, а відповідачем не розглядалася, суд приходить до висновку, що похідні позовні вимоги позивача щодо необхідності зобов'язання відповідача виплачувати їй призначену пенсію з 16.01.2018р. та виплатити заборгованість, яка утворилася з 16.01.2018р. не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №1/413 від 07.05.2018р. пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 352 грн. 40 коп., виходячи із розрахунку: 704,80 грн./2=352,40 грн. (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_2, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, при попередньому визначенні права позивача на пільгову пенсію, періоду її роботи на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгендіагностичного відділення з 16.02.1993р.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (53219, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) від 05.02.2018р. щодо попереднього визначення права на пенсію та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні та вимог пенсійного законодавства України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (53219, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва