Справа № 2540/2561/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2561/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Міклуха" до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство "Міклуха" звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06 березня 2018 року № щодо нарахування штрафу в розмірі 11 370,93 грн. за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року даний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2018 року № щодо нарахування штрафу в розмірі 11370,93 грн. за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

Стягнуто з Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь Приватного підприємства "Міклуха" судові витрати в розмірі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушення строку перерахування податкового зобов'язання відбулося не з вини позивача, а у зв'язку з обставинами, від нього не залежними. При цьому судом встановлено, що позивач вчинив всі залежні від нього та можливі дії по недопущенню порушення строків погашення відповідного податкового зобов'язання.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було вчинено жодних інших дій, окрім разового поповнення свого рахунку для збільшення ліміту, для реєстрації податкових накладних. Крім того, в даному випадку має місце вина обслуговуючої банківської установи щодо неможливості поповнити електронний рахунок. Таким чином, судом не доведено відсутність вини платника в затримці реєстрації податкових накладних.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, співробітниками Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області була проведена камеральна перевірка позивача з питань дотримання термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статтею 201 ПК України за період грудень місяць 2016 року.

За результатами перевірки було складено акт № 81/25-01-12-06-35390161 від 18 січня 2018 року.

За наслідками перевірки Ніжинською ОДПІ ГУ ДФС (Козелецьке відділення) було прийнято податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2018 року № 6 про нарахування позивачу штрафу в розмірі 10%, що становить 11 370,93 грн., за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму 113 709,33 грн. До податкового повідомлення-рішення було додано розрахунок суми штрафу.

Не погодившись з ППР, позивач подав скаргу № 21 від 19 березня 2018 року до вищестоящого контролюючого органу, а саме до ГУ ДФС у Чернігівській області.

Рішенням ГУ ДФС України в Чернігівській області від 30 березня 2018 року № 3624/10/25-01-12-06-04 скаргу було залишено без розгляду.

Позивачем була подана повторна скарга № 32 від 10 квітня 2018 року до ДФС України. Рішенням ДФС № 146552/6/99-99-11-03-01-25 від 26 квітня 2018 року позивача було повідомлено про подовження розгляду скарги, а рішенням ДФС України № 19442/6/99-99-11-03-01-25 від 06 червня 2018 року знов скаргу було залишено без розгляду через пропуск строку подання скарги, оскільки 10-денний строк подання ДФС України рахувало від дати вручення податкового повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та прийнятим ним рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року (за виключенням окремих статей) були внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема доповнено статтю 19-3 та викладено в новій редакції підпункти 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1, якими змінено розподіл функцій між контролюючими органами.

Цими нормами визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, на яких покладено сервісне обслуговування платників податків, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено за контролюючими органами вищих рівнів.

Підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.34 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 19-3 ПК державні податкові інспекції: 19-3.1.1. здійснюють сервісне обслуговування платників податків; 19-3.1.2. здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням; 19-3.1.3. формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; 19-3.1.4. виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

Тобто, вказаними правовими нормами обмежено функції державних податкових інспекцій виконанням функцій сервісного обслуговування платників податків.

За підпунктом 14.1.226-1 пункту 14.1 статті 14 ПК сервісне обслуговування платників - надання адміністративних, консультаційних, довідкових, інформаційних, електронних та інших послуг, пов'язаних з реалізацією прав та обов'язків платника відповідно до вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Зміст вказаних правових норм, як вірно визначено судом першої інстанції, свідчить, що з 01 січня 2017 року державні податкові інспекції були позбавлені функцій, які стосуються контрольно-перевірочної діяльності, зокрема, і щодо прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками реалізації контрольної функції.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що з оскаржуваного ППР вбачається, що воно винесене саме Ніжинською ОДПІ ГУ ДФС (Козелецьке відділення), про що свідчать напис на самому рішення в верхній графі «найменування контролюючого органу та його місцезнаходження», а також підпис начальника відділу камеральних перевірок податкової звітності Ніжинської ОДПІ Ізотової А.П. Так, акт камеральної перевірки дотримання строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №81/25-01-12-06/35390161 складений Головним управлінням ДФС у Чернігівській області. Розгляд заперечень на акт перевірки відбувався Головним управлінням ДФС у Чернігівській області. Оскаржуване ППР №також прийняте Головним управлінням ДФС у Чернігівській області, підписане Ізотовою А.П., уповноваженою особою - начальником відділу камеральних перевірок податкової звітності Ніжинської ОДПІ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у Чернігівській області, та скріплено печаткою Головного управління ДФС у Чернігівській області. При цьому, на першій сторінці рішення просто мала місце технічна помилка, автоматично сформована електронною системою.

Відповідно, наведена помилка не впливає на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також судом встановлено, що позивач є сільськогосподарським підприємством, до 01 січня 2017 року був суб'єктом спеціального режиму оподаткування як сільгоспвиробник за правилами статті 209 Податкового кодексу.

З 01 січня 2017 року ця стаття ПК втратила чинність на підставі пп. 4. п. 2 розділу ХІХ Податкового кодексу.

Приватним підприємством «Міклуха» у грудні місяці 2016 року в межах здійснення сільськогосподарської діяльності були виписані наступні податкові накладні по контрагентам: ТОВ «Агро Ч» №66/2 від 26 грудня 2016 року сума ПДВ 49 843,33 грн.; № 67/2 від 27 грудня 2016 року сума ПДВ 50 299,33 грн., ПП «Луг-2011» №69/2 від 28 грудня 2016 року сума ПДВ 13 566,67 грн., №70/2 від 29 грудня 2016 року сума ПДВ 60 614,58 грн., ТОВ «Лан-2015» №71/2 від 29 грудня 2016 року сума ПДВ 57 125,83 грн. (далі - податкові накладні).

В зв'язку з тим, що зазначені податкові накладні пов'язані з постачанням зернових культур та наданням послуг з дискування та сушіння кукурудзи, то такі операції підпадали під дію пункту «б» статті 209.2 Податкового кодексу.

Граничний термін реєстрації всіх зазначених податкових накладних - 15 січня 2017 року.

Відповідно до п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Пунктом 209.2.1 Податкового кодексу в підпункті «б» встановлено, що сільськогосподарські підприємства для забезпечення перерахування, зазначеного у підпункті "б" пункту 209.2 цієї статті, зараховують кошти на власні рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкриті для перерахування коштів до державного бюджету та на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для здійснення операцій з постачання зернових і технічних культур.

Відповідно до п. 209.2.4 ПК сільськогосподарські підприємства - суб'єкти спеціального режиму оподаткування у строки, встановлені цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, повинні забезпечити перерахування на їхні рахунки у системі електронного адміністрування податку, зазначені у підпункті 209.2.1 пункту 209.2 цієї статті, коштів у розмірі, достатньому для перерахування до державного бюджету та на спеціальний рахунок, на підставі поданої податкової декларації, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування протягом звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 13 вказаного вище Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569, ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.

Платник податку має право отримувати у ДФС інформацію про стан свого електронного рахунка (в тому числі додаткових електронних рахунків), а також суму податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.

Пунктом 14 Порядку визначено, що казначейство подає ДФС в розрізі платників податку інформацію про суми поповнення електронних рахунків (в тому числі додаткових електронних рахунків) та залишків на таких рахунках.

Пунктом 1 пункту 22 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість встановлено, що у разі недостатності коштів на електронному рахунку платника податку для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань, платник податку у строки, встановлені Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує на електронний рахунок необхідні кошти з власного поточного рахунка.

За правилами п. 23 Порядку суб'єкти спеціального режиму оподаткування та платники - сільськогосподарські підприємства, які відповідають пункту 209.18 статті 209 Кодексу, ведуть окремий облік операцій: із сільськогосподарськими товарами/послугами, крім зернових і технічних культур та продукції тваринництва, визначених у пункті 209.19 статті 209 Кодексу; із зерновими та технічними культурами, визначеними у пункті 209.19 статті 209 Кодексу; з продукцією тваринництва, визначеною у пункті 209.19 статті 209 Кодексу.

Для перерахування суб'єктами спеціального режиму оподаткування сум податку за операціями, зазначеними в абзацах другому - четвертому цього пункту, до державного бюджету та на їх спеціальні рахунки такі підприємства зараховують кошти на власні додаткові електронні рахунки залежно від виду операцій, зазначених в абзацах другому - четвертому цього пункту.

Пунктом 24 Порядку встановлено, що казначейство подає ДФС в розрізі платників податку інформацію про перераховані з їх електронних рахунків/додаткових електронних рахунків коштів до бюджету/на спеціальний рахунок/поточний рахунок у день, що настає за днем такого перерахування, та неперерахованих сум у зв'язку з відсутністю коштів на таких рахунках.

Пунктом 5, 6 Порядку казначейського обслуговування небюджетних рахунків клієнтів, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 21 липня 2014 року № 770 встановлено, що органи Казначейства зобов'язані зараховувати на небюджетні рахунки клієнтів кошти, що надійшли за електронними розрахунковими документами протягом операційного дня, у день їх отримання. Для перерахування коштів з небюджетних рахунків клієнти подають органам Казначейства платіжні доручення на паперових та електронних носіях у кількості примірників, необхідній для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Отже, судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що у разі недостатності коштів на електронному рахунку спецрежиму платника податку для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань, платник податку перераховує на електронний рахунок спецрежиму ПДВ необхідні кошти з власного поточного рахунка, при цьому зазначені кошти мають бути зараховані органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на рахунок платника автоматично протягом наступного операційного дня за днем, в якому кошти надійшли на такий рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, для реєстрації вказаних вище податкових накладних ПП «Міклуха» 04 січня 2017 року по платіжному дорученню № 9 були перераховані кошти у сумі 250 000 грн. з призначенням платежу «ПДВ за грудень 2016 р.» на електронний рахунок спеціального режиму оподаткування ПДВ. Однак вказані кошти були повернуті Державним казначейством України платіжним дорученням № 9296512 від 04 січня 2017 року з призначенням платежу «Уточніть реквізити», хоча з платіжних доручень вбачається, що зазначені в них реквізити вказані чітко та вірно.

13 січня 2017 року ПП «Міклуха» по платіжних дорученнях №17 і 18 на суму 60 767 грн. та 145 177 грн. відповідно, за такими ж самими реквізитами, що і в платіжному дорученні № 9 від 04 січня 2017 року знов було перераховано кошти по сплаті ПДВ на спецрахунок. Однак після перерахування вказаних коштів ліміт для реєстрації податкових з невідомих причин не з'явився.

Платіжним дорученням № 19 від 13 січня 2017 року позивачем було перераховано кошти у сумі 40 000 грн. на загальний рахунок ПДВ, що дало можливість зареєструвати із вищевказаних податкових накладних №66/2 та 69/2.

При цьому, ліміт для реєстрації податкових накладних з'явився лише 17 січня 2017 року, але система не приймала податкових із спецрежимом оподаткування.

Тому податкові накладні № 67, 70, 71 були зареєстровані як загальні, але включені у податкову декларацію з ПДВ (скорочена).

Отже з аналізу наведених обставин справи вбачається, що позивачем було вчинено всі залежні від нього дії по недопущенню порушення строків погашення відповідного податкового зобов'язання при цьому, таке порушення сталося не з вини платника податків.

Відповідно, оскільки наявність вини ПП «Міклуха» у несвоєчасній реєстрації накладних не встановлено, то й немає підстав для застосування до позивача юридичної відповідальності. Таким чином, податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.