Справа № 2040/5889/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 грудня 2018 р. № 2040/5889/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сагайдака В.В.,

при секретарі судового засідання - Савчук С.С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (вул. Партизанська, буд. 16, м. Сєверодонецьк, Луганська область, 93404, ) про зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- зобов'язати ГУМВС України в Луганській області внести зміни у формулювання причини звільнення в наказі №315 о/с від 04.10.2014 року, зазначивши підставу для звільнення: за п. 64 "ж" (за власним бажанням);

- зобов'язати ГУМВС України в Луганській області надати позивачу копію наказу №315 о/с від 04.10.2014 року із внесеними змінами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підстава звільнення, що зазначена в наказі від 04.10.2014 р., внесена необґрунтовано, оскільки позивач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно наданого до матерів справи відзиву на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що з 07.07.2008 року ОСОБА_2 працював на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Артемівського РВ Луганського МУ МВС України. На початку липня 2014 року у зв'язку з проведенням АТО на території Луганської області позивач, разом з особовим складом Артемівського РВ Луганського МУ МВС України був переведений до смт. Новоайдар, а згодом до м. Рубіжне Луганської області(а.с.35).

У зв'язку з небажанням проходити подальшу службу в ОВС позивач звернувся до ГУМВС України у Луганській області з рапортом про звільнення за власним бажанням.

Оскільки останній не мав бажання знаходитись на території Луганської області, наступного дня після подання рапорту виїхав до Харківської області та у подальшому на службу не виходив.

З матеріалів справи встановлено, що 30.05.2018 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою видати характеристику з місця проходження служби, війковий квиток, трудову книжку та витяг з наказу про звільнення(а.с.38,40).

Листами від 15.06.2018 р. повідомлено позивача, що на теперішній час адміністративна будівля ГУМВС України в Луганській області, разом з усією наявною документацією, в тому числі особовими справами співробітників ГУМВС України в Луганській області, захоплена незаконними збройними формуваннями та перебуває на непідконтрольній Україні території, що унеможливлює отримання будь-яких відомостей чи документів з особових справ співробітників(а.с.41, 39).

До листа надано витяг з наказу про звільнення від 04.10.2014 р. №315 о/с та дублікат трудової книжки ОСОБА_2

Згідно номеру поштового відправлення судом з сайту «УКРПОШТА» встановлено, що листи від 15.06.2018 р. позивачем отримано 03.07.2018 р.(а.с.80).

Позивач ознайомившись з витягом з наказу №315 о/с встановив, що підставою для звільнення вказано п. 64 «є» (за порушення дисципліни)(а.с.9).

Не погоджуючись з вказаним вище ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про міліцію» (який був чинний на час спірних правовідносин) особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Приписами ст.17 Закону України «Про міліцію» встановлено, що на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту,

володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоров'я виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року.

Як встановлено з змісту позовної заяви, 26.09.2014 р. позивач подав рапорт на ім'я начальника ГУМВС України в Луганській області про звільнення за власним бажанням.

Таке рішення обумовлено відсутністю житла, організації харчування, фінансування тощо. Проходити службу в таких умовах в подальшому позивач вважав неможливим відтак, наступного дня виїхав до Харківської області. Примірник наказу про звільнення та трудову книжку ОСОБА_2 не отримав.

Судом встановлено, що 19.09.2014 до СКЗ Артемівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Луганській області надійшов рапорт ОСОБА_2 про звільнення з ОВС за власним бажанням та службове посвідчення останнього НОМЕР_2 від 04.07.2013 р.

На підставі чого, майором міліції ОСОБА_3 19.09.2014 здійснений телефонний дзвінок ОСОБА_2, в ході якого останній пояснив, що на службу в подальшому виходити не буде.

За вказаним фактом відповідачем призначено службове розслідування за результатами якого складено висновок службового розслідування щодо порушення службової дисципліни оперуповноваженим сектору карного розшуку Артемівського РВ ЛМУ ГУМВС У старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 від 26.09.2014 р.(а.с.45-47).

Згідно змісту висновку 22.09.2014 р. ОСОБА_2 здійснений телефонний дзвінок, з метою запрошення останнього для ознайомлення зі змістом атестаційного листа та матеріалами службового розслідування. У телефонній розмові ОСОБА_2 ще раз наголосив на своєму бажанні звільнитися з ОВС, для ознайомлення з матеріалами приїжджати відмовився.

Незважаючи на вжиті заходи, починаючи з 19.09.2014 р. по 26.09.2014 р. ОСОБА_2 на місце служби не прибував, до виконання службових обов'язків не приступав, про своє місце знаходження керівництво Артемівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Луганській області не повідомляв.

Таким чином начальник сектору карного розшуку Артемівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Луганській області дійшов до висновку, що за порушення службової дисципліни, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВСУ від 22.02.2012 №155, що виразилося у тривалому невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, клопотати перед керівництвом ГУМВС України у Луганській області щодо звільнення з ОВС України за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, оперуповноваженого сектору карного розшуку Артемівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Луганській області.

Наказом від 26.09.2014 р. №2067 за грубе порушення службової дисципліни, ігнорування вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 №155, що виразилося у невиході на службу без поважних причин, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, оперуповноваженого сектору карного розшуку Артемівського РВ ЛМУ ГУМВСУ, звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 „є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України(а.с.37).

На підставі наказу №2067 наказом від 04.10.2014 р. №315 о/с звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 (НОМЕР_3), оперуповноваженого сектору карного розшуку Артемівського районного відділу Луганського міського управління за п. 64 «є» (за порушення дисципліни)(а.с.9).

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (в редакції, що діяла 09.06.2013 р.).

Статтею 1 Статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету(ст. 7 Статуту).

Згідно з ст. 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Статуту визначено порядок накладання дисциплінарних стягнень та аналогічного змісту вимоги визначені Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що затверджена наказом МВС України №230 від 12.03.2013 р.

Пункт 1.2. Інструкції № 230 визначає службове розслідування як комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Відповідно до п. 2.1, 2.6, 5.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення(п.5.4 Інструкції).

З огляду на вказане вище, відповідачем правомірно призначено та проведено службове розслідування стосовно ОСОБА_2

В свою чергу постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114 від 29.07.1991 р. затверджене Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (чинне на час виникнення правовідносин), яке визначає проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Відповідно до п. 23 Положення особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Приписами п. 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

В порушення вказаної вимоги Положення позивачем не було здійснено вказаних вище дій, оскільки, як вказує позивач, у позовній заяві він подав рапорт та відразу виїхав до Харківської області. В подальшому за місцем служби не з'являвся.

Інших обставин судом під час розгляду справи не встановлено.

Згідно з п. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): зокрема, за порушення дисципліни (п. «є»).

До того ж відповідно до постанови КМУ від 12 червня 2013 р. № 413, якою затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу причини з яких позивач вирішив подати рапорт про звільнення за власним бажанням не віднесені до підстав, за яких можна звільнитись без відпрацювання трьох місяців.

Таким чином відповідачем правомірно зазначено в наказі №315 о/с від 04.10.2014 р. підставу звільнення п. 64 «є» (за порушення дисципліни), відтак підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (вул. Партизанська, буд. 16, м. Сєверодонецьк, Луганська область, 93404, ) про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2018 р.

Суддя Сагайдак В.В.