Справа № 448/956/17
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
26.11.2018 року м.Мостиська
єдиний унікальний номер № 448/956/17
провадження №2а/448/51/18
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий суддя Білоус Ю.Б.,
з участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 митниці ДФС України, третя особа в.о. заступника начальника ОСОБА_2 митниці ДФС України ОСОБА_3, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил,
учасники справи:
представник відповідача ОСОБА_2 митниці ДФС, не зявився,
третя особа в.о. заступник начальника ОСОБА_2 митниці ДФС України ОСОБА_3, не зявився,
В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вищевказана постанова є незаконною, оскільки основним елементом для притягнення до адміністративної відповідальності є вина особи, а в даному випадку його вина відсутня.
Вказує, що 01.11.2015 року він знаходився на території ОСОБА_4, де до нього підійшов невідомий чоловік і запропонував перевезти через митницю роздрібний товар, за що обіцяв заплатити йому 50 грн., однак про жоден автомобіль розмови не було.
Стверджує, що водію даного автомобіля, який перетинав разом з ним кордон 01.11.2015 року о 14:56 год. він не надавав жодних своїх документів для оформлення машини, свого особистого підпису не ставив також на жодних документах. Перетинав кордон в даному автомобілі виключно як пасажир. Все це він пояснював працівникам митниці.
Покликається на те, що в.о.заступника начальника ОСОБА_2 митниці ДФС ОСОБА_3 безпричинно не взяв його доводи до уваги, хоча він 31 липня 2017 року приходив у ОСОБА_2 митницю і давав пояснення, проте вони не відображені в постанові в справі про порушення митних правил. Крім цього, він 02 серпня 2017 року звернувся із заявою про злочин в правоохоронні органи по даному факту.
Також зазначає, що протягом 2015-2017 року він неодноразово перетинав кордон, але жодних претензій з приводу автомобіля до нього не було, а тому заперечує і строки накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини, що зазначені в позовній заяві. Просив спірну постанову скасувати.
Представник відповідача - ОСОБА_2 митниці ДФС в судове засідання не зявився, проте подав до суду відзив на позов, в якому, зокрема, щодо покликання позивача на те, що ним не ввозився жодний транспортний засіб на митну територію України зазначає, що згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС України вищевказаний транспортний засіб ввіз на митну територію України саме гр.ОСОБА_1
При цьому вказує, що згідно п. 7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118. власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, предявляє його митному органу для проведення митного огляду іі подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у чому числі з правом розпорядження).
Стверджує, що оскільки на момент ввезення позивачем вище зазначеного транспортного засобу митні органи не перевіряли документи у пасажирів транспортного засобу, а лише у водія, за умови не подання позивачем документів у якості водія транспортного засобу, у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною. Позивач не надав ні митниці, ні до суду жодних документів на підтвердження того, що ним не ввозився вищевказаний транспортний засіб на митну територію України.
Щодо посилання позивача ОСОБА_1 на те, що він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо нього, то зазначає, що сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивача вчиненні злочинні дії, і на даний момент інформації про прийняте рішення щодо вчинений відносно нього протиправних дій третіх осіб - немає.
Враховуючи вищенаведене, вважає, що посадовою особою було правомірно прийнято рішення про наявність у позивача складу правопорушення та винесено постанову про порушення митних правил, а тому просить відмовити у позові в повному обсязі у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.
Третя особа заступник начальника ОСОБА_2 митниці ДФС ОСОБА_3 був своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у його відсутності.
Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Виходячи з вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність субєктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 МКУ, зазначеною особою подано не було.
Таким чином, ОСОБА_1 не доставив товар - вищевказаний транспортний засіб до митного органу призначення, перевищив встановлений Митним кодексом України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Правовідносини у справі регулюються Митним Кодексом України.
Згідно із ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 95 МК України для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб. Частиною другою цієї статті встановлено, що до цього строку не включаються 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).
Частиною першою статті 192 МУ передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Однак, вказані дії позивач ОСОБА_1 не виконав та згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 07.07.2017 року (тобто на момент складення протоколу про порушення митних правил) не вивозився.
Таким чином, оскільки обставини, передбачені частиною другою статті 95 МК України у справі встановлені не були, тому, на переконання суду, позивач перевищив встановлений статтею 95 МК України строку доставки транспортних засобів більше ніж на десять діб, тобто вчинив порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України.
Суд вважає безпідставними доводи позивача ОСОБА_1 щодо його перебування у вищевказаному транспортному засобі лише в якості пасажира, оскільки до Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС України вноситься інформація стосовно особи, яка керувала автомобілем, а не перебувала у ньому в якості пасажира. В даній справі відомості з ЄАІС підтверджують, що саме ОСОБА_1 ввіз на митну територію України вказаний транспортний засіб.
При цьому суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи документів, які б могли підтвердити факт перетину спірного автомобіля під керуванням іншою особою.
У відповідності до вимог п.7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005року №1118, власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; митної декларації - у разі потреби; ВМД (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України); що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні); паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України,що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо; довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності).
Згідно п.9 вказаних Правил не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).
З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що до Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) були внесені відомості щодо особи, яка керувала транспортним засобом, а не перебувала у ньому у якості пасажира.
Твердження позивача про те, що він не надавав водію вищевказаного автомобіля, який перетинав разом з ним кордон 01.11.2015 року, жодних своїх документів для оформлення даного автомобіля та перетинав кордон в даному автомобілі виключно як пасажир, є голослівними, в матеріалах справи такі обставини ніде не зафіксовані та жодними іншими доказами не підтвердженні.
Доводи позивача про те, що він звертався до Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП України у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка зареєстрована в ЖЄО за №2923, що підтверджується копією талону-повідомлення №45 від 02.08.2017року, суд не бере до уваги, оскільки сам факт звернення позивача до правоохоронних органів не є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт вчинення проти позивача злочинних дій, внаслідок яких на його імя було незаконно оформлено ввезення 01.11.2015року на митну територію України вищевказаного автомобіля в режимі транзит. Крім того, на момент розгляду справи в суді відсутня інформація про прийняте процесуальне рішення за результатами розгляду вищевказаної заяви.
Позивач ОСОБА_1, також покликається у даній справі на неправомірність застосування до нього адміністративного стягнення за порушення митних правил, у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. З цього приводу суд зазначає наступне.
Так, за змістом частини першої статті 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
З аналізу зазначеної норми видно, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.
При цьому, в положеннях Митного кодексу України не міститься визначення триваючого правопорушення.
Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.
Діяння (бездіяльність) позивача щодо не вивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.
Отже, не вивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку.
Приймаючи до уваги те, що позивачем ОСОБА_1 не виконано обов'язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, - правопорушення є триваючим, а тому доводи позивача що правопорушення, передбачене частиною 3 статті 470 Митного кодексу України не може розглядатись як триваюче і вважається вчиненим на 11 день - є необґрунтованими.
Оскільки позивач ввіз вищевказаний транспортний засіб на митну територію України в режимі транзиту 01.11.2015 року, то кінцевим терміном його вивезення за межі митної території України було 11.11.2015року, однак позивачем такий обов'язок виконаний не був.
Як встановлено судом, митним органом таке правопорушення виявлене 07.07.2017 року, що зафіксовано у протоколі про порушення митних правил.
При цьому, станом на момент виявлення правопорушення, обов'язок позивача щодо вивезення транспортного засобу за межі території України протягом 10 діб, встановлений пунктом 1 частини першої статті 95 МК України, виконаний не був, що також не спростовано самим позивачем.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України ( допустимість доказів) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Однак, в порушення вимог ч.1 ст.77 КАС України, позивачем ОСОБА_1 в ході розгляду даної справи не представлено достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 241, 243, 244-246, 250 КАС України, суд -
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Повний текст рішення складено 28.11.2018 року.