Справа № 806/1213/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1213/18

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко А.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

19 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року (повний текст рішення складено 23 травня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до Житомирської міської ради (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_4 (далі - третя особа) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання повторно розглянути заяву,

В С Т А Н О В И В :

позивач 06.03.2018 звернувся із адміністративним позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської міської ради від 09.11.2017 №815 "Про надання дозволу громадянам, які мають право на пільги, відповідно до вимог чинного законодавства на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,045 га за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської міської ради №758 від 28.09.2017 "Про надання дозволу громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Житомирську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 16.05.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 0,045 га за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти законне рішення за наслідками розгляду питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Житомирської міської ради 09.11.2017 №815 щодо відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,045 га за адресою: м. Житомир, провулок Винокурний.

Зобов'язано Житомирську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 16.05.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,045 га за адресою: м. Житомир, провулок Винокурний.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано тривалої протиправної поведінки відповідача, який на протязі 2016-2017 року відмовляв позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Також позивач вказує на порушення судом першої інстанції процесуального права, яке полягає у незастосуванні ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що в межах міста містобудівною документацією не передбачено використання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як зазначає позивач. При цьому, відповідачем зазначено, що заявляючи дану позовну вимогу позивач фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Житомирської міської ради.

У відповіді на відзив позивач серед іншого вказав на те, що відповідач протиправно ігнорує право позивача, як інваліда війни, на отримання земельної ділянки в першочерговому порядку.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

ОСОБА_3 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 13.01.2011 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Протягом 2016-2017 років позивач з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 неодноразово звертався до відповідача із відповідними заявами, проте отримував відмову.

16.05.2017 ОСОБА_3 звернувся із заявою на ім'я міського голови Сухомлина С.І. з проханням особисто втрутитись та посприяти у вирішенні питання про надання дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку під забудову на умовах оренди, земельна ділянка розташована по Винокурному проїзду (2-й Новопівнічний провулок), орієнтована площа земельної ділянки 0,045 га.

09.11.2017 рішенням Житомирської міської ради №815 "Про надання дозволу громадянам, які мають право на пільги, відповідно до вимог чинного законодавства України на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,045 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: пров. Винокурний, з підстав, визначених статтями 118 та 123 ЗК України.

Після отримання рішення Житомирської міської ради від 09.11.2017 №815 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач звернувся із запитом до відповідача про надання інформації про те, кому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: пров. Винокурний.

29.12.2017 листом №7436/13 Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради повідомив позивача, що рішенням Житомирської міської ради від 28.09.2017 №758 "Про надання дозволу громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Підставою надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вказано ст.118 та ст.123 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із відмовою у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та рішенням відповідача про надання такого дозволу громадянину ОСОБА_4, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Житомирської міської ради від 28.09.2017 №758 "Про надання дозволу громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині надання дозволу громадянину ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, не є перешкодою для отримання такого дозволу позивачем, а тому не порушує права позивача на отримання такого дозволу.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, повноважені розглядати ці питання.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 9 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З наведених положень слідує, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначені статтею 118 Земельного кодексу України, органи приймають одне з відповідних рішень.

Проте, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Крім того, надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки є одним із етапів розгляду заяви громадянина про передачу у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у рішеннях від 10.12.2013 справа №21-358а13, від 07.06.2016 справа №21-1341а16, від 11.10.2016 справа №21-1625а16.

Отже, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою будь-якій іншій особі не є підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Житомирської міської ради від 28.09.2017 №758 "Про надання дозволу громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині надання дозволу громадянину ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, не є перешкодою для отримання такого дозволу позивачем та не порушує прав позивача на отримання такого дозволу.

Стосовно доводів позивача про незастосування судом ефективних засобів юридичного захисту прав позивача слід вказати наступне.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Надаючи правову оцінку належності способу захисту прав позивача, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним".

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, скасування рішення Житомирської міської ради від 09.11.2017 №815 "Про надання дозволу громадянам, які мають право на пільги, відповідно до вимог чинного законодавства на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 16.05.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,045 га за адресою: м. Житомир, пров. Винокурний є належним способом захисту порушених прав позивача.

При цьому, рішення Житомирської міської ради від 28.09.2017 №758 "Про надання дозволу громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині надання дозволу громадянину ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою не встановлює жодних правових наслідків відносно позивача, не обмежує його прав та не є перешкодою для отримання ним такого дозволу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що рішення Житомирської міської ради від 28.09.2017 №758 ніяким чином не порушує права апелянта, а відповідно і підстав для задоволення вимог апеляційної скарги на разі немає.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 листопада 2018 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.