Справа № 520/9870/18
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"05" грудня 2018 р. № 520/9870/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46)
до Приватного підприємства "ПО МАНУФАКТУРА" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126/1)
про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків;

2. Зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують Приватне підприємство ПО «Мануфактура» ().

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна Приватного підприємства ПО «Мануфактура» (), у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. З огляду на вищевикладене позивач просить суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків та зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують такого платника податків.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1 п. 61.2 ст. 61, п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, у зв'язку з ненаданням підприємством ПП ПО «Мануфактура» () у повному обсязі пояснень та їх документального підтвердження відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва по справі №752/21240/17, фахівцями контролюючого органу Головного управління ДФС у Харківській області здійснено вихід на адресу ліквідатора. Ліквідатору ПП ПО «Мануфактура» () Яковлеву Є.В., який діє на підставі ухвали Господарського суду Харківської області по справі № 922/397/18 від 05.06.2018 року, було пред'явлено направлення на перевірку № 6262, 6263, 6264, 6265, 6266 та вручено наказ від 18.06.2018 року № 4331. Ліквідатором Яковлевим Є.В. повідомлено про знищення первинних документів бухгалтерського та податкового обліку внаслідок затоплення приміщення де вони зберігались (лист ПП ПО «Мануфактура» вх.№12873 від 06.07.18 року). Наказом ГУ ДФС у Харківській області від 18.07.18 № 5173 перенесено термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП ПО «Мануфактура» () до дати відновлення та надання документів в межах строків, визначених п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України.

Також встановлено, що відповідно до наказу від 18.07.2018 року № 5137 про перенесення терміну проведення документальної позапланової перевірки виїзної перевірки ПП ПО «Мануфактура» та закінченням терміну відновлення пошкоджених документів відповідно до п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України, 05.10.2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області здійснено вихід за адресою місцезнаходження ліквідатора ПП ПО «Мануфактура» Яковлева Є.В., а саме: АДРЕСА_1. Однак, ліквідатором ПП ПО «Мануфактура» Яковлевим Є.В. було відмовлено у допуску до перевірки у зв'язку з оскарженням наказів від 14.03.18 р. № 1763, від 21.02.18 р. № 1235 та від 18.06.18 р. №4331.

У зв'язку з відмовою у допуску до перевірки посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області було складено акт «Про відмову у допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки» № 7917/20-40-14-05-19/36817590 від 05.10.2018 у двох примірниках, який було вручено особисто ліквідатору ПП ПО «Мануфактура» Яковлеву Є.В.

На підставі п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна Приватного підприємства ПО «Мануфактура» (), у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Надаючи правову оцінку обставина справи суд зазначає наступне.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені статті 94 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з пунктом 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Таким чином Рішення про застосування адміністративного арешту майна відносно ПП ПО «Мануфактура» (), було прийнято 08 жовтня 2018 року, то обґрунтованість такого арешту мала бути підтверджена судом до 12 жовтня 2018 року.

Суд зазначає, що позивач - Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області звернулося до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна 24 жовтня 2018 року та ухвалою Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/9276/18 від 25.10.2018р., провадження у справі за заявою в порядку ст. 283 КАС України Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до Приватного підприємства ПО «Мануфактура» (), про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій було закрито.

Такі висновки фактично узгоджуються з вимогами пункту 94.10 статті 94 ПК України.

У відповідності до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків припиняється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Отже, при встановленні обґрунтованості накладення адміністративного арешту на майно платника податків, перевірці підлягає накладення арешту саме в межах вказаного 96-ти годинного строку, та у випадку його пропуску арешт вважається припиненим. Такі висновки є цілком обґрунтованими, та у повній мірі відповідають вимогам підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України.

Відтак, оскільки з моменту застосування рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 08.10.2018 року умовного адміністративного арешту майна відповідача вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки, тому застосований адміністративний арешт є припиненим, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 820/2312/17 від 15.05.2018 року, в постанові по справі № 820/4710/16 від 15.05.2018р., та в постанові по справі № 820/2040/17 від 22.05.2018 року.

Таким чином суд зазначає, що юридична дія власного рішення контролюючого органу про застосування арешту майна платника податків у спірних правовідносинах припинена, а відтак, не може бути відновлена і поновленню чи продовженню не підлягає.

Також суд зазначає, що згідно з п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Пунктом 94.10. ст. 94 ПК України закріплено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Аналогічне за змістом положення закріплено в п. 2 Розділу 4 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків затвердженого наказом МФУ від 14.07.2017 року № 632, відповідно до якого обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

При цьому, тлумачення поняття «обґрунтованість» надано Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25.01.2018р., по справі № 501/2482/15-ц, де колегія суддів зазначила, що оскільки поняття «обґрунтованості» закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом, керуючись загальними принципами права і засадами судочинства (стаття 8 Конституції України) та лексичним значенням (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Відповідно до пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями п. 94.5. ст. 94 ПК України арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном, тобто обмеження особи в здійсненні права власності.

В п. 50, 51 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.01.2011 року, зазначено, що: «...Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-11). Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o.» проти Чеської Республіки» (&?і;...&?д;), № 26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-1)...».

Також суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 283 КАС України, провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо:

1) зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків.

Підпунктом 94.6.2 п. 96.4 ст. 96 ПК України закріплено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Згідно з положеннями п. 1, 3 Розділу 7 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків затвердженого наказом МФУ від 14.07.2017р., № 632, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду у разі звернення контролюючого органу до суду. Для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Тобто, чинним законодавством визначено різні порядки застосування цих засобів податкового примусу. Якщо для зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків контролюючий орган подає заяву, яка має відповідати ч. 2 cm. 283 КАС України, то для застосування арешту коштів - до суду подається позовна заява, яка має відповідати вимогам cm. 160 КАС України. Крім того, право звернутися з вимогами до суду про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків в загальному порядку у контролюючого органу виникає лише в разі відмови судом у відкритті провадження за заявою (ч. 5 cm. 283 КАС України).

Так, Податковим кодексом України можливість застосування такого заходу податкового примусу, як зупинення видаткових операцій передбачена щодо наступних правовідносин, які закріплені наступними положеннями:

пп.20.1.32. п. 20.1. ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

абз. 2, 3 п. 89.4. ст. 89 ПК України, контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу. Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діють до дня складення акта опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі. Податковий керуючий не пізніше робочого дня, що настає за днем складення цих актів, зобов'язаний надіслати банкам, іншим фінансовим установам, а також платнику податків рішення про складення актів, яке є підставою для поновлення " видаткових операцій та скасування заборони на відчуження майна.

абз. 2, 3 п. 91.4. ст. 91 ПК України, Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом. Строк, на який можуть бути зупинені видаткові операції, визначається судом, але не більше двох місяців. Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків може бути достроково скасовано за рішенням податкового керуючого або суду.

Тобто, законодавцем згадано про такий захід податкового примусу як зупинення видаткових операцій на рахунках платника (пп. 20.1.31, 20.1.32 п. 20.1. ст. 20, п. 89.4 ст. 89, п. 91.4 ст. 91 ПК України), але не визначено, що відмова від проведення фактичної перевірки є приводом для його застосування, натомість Податковим кодексом України чітко визначено, що такий захід стосується податкового керуючого та здійснюваних ним повноважень.

Такрж, щодо визначення контролюючим органом способу накладення арешту на кошти платника саме шляхом зупинення видаткових операцій, то слід зазначити, що і статтею 94 ПК України, якою унормовано можливість прийняття рішення виключно про арешт коштів на рахунку платника податків, не передбачено можливості здійснення арешту шляхом зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 06.02.2018р., по справі № 813/4401/16, аналізуючи положення підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, пункту 94.2 статті 94 ПК України вказав, що: «...За , змістом наведених правових норм законодавець передбачив два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування:

- арешт на кошти та інші цінності платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу;

- адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна).

При цьому, право у контролюючого органу для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунку платника податків виникає, якщо: 1) у платника податків наявний податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Таким чином, застосування арешту коштів платника податків можливе лише за наявності підстав визначених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, який є спеціальним щодо норм пункту 94.2 статті 94 ПК України.

Однак суд зазначає, що до заяви ГУ ДФС в Харківській області не додано доказів наявності в Приватного підприємства ПО «Мануфактура» (), податкового боргу.

Крім того, частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

З огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку, вбачається, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що висновки відповідача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зупинення видаткових операцій на платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують відповідача рахунках, є помилковими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 820/2312/17 від 15.05.2018 року.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження матеріалами справи, та є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) до Приватного підприємства "ПО МАНУФАКТУРА" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126/1) про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.