Справа № 503/921/18     
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 503/921/18

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Коваля М.П. , Єщенка О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Кодимської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення недоотриманих сум на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В:

03.07.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду з Кодимського районного суду Одеської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) до Управління соціального захисту населення Кодимської районної державної адміністрації Одеської області (далі по тексту - УСЗН Кодимської РДА Одеської області, відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 16.04.2018 року №13-03-12/825 про відмову йому у перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення; стягнути з відповідача суму щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 18495,00 грн., яку управління соціального захисту населення Кодимської районної державної адміністрації Одеської області не доплатило позивачу; зобов'язати відповідача негайно виконати рішення суду на підставі п.1 ч. 2 ст. 371 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 1), інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5-х (п'яти) мінімальних заробітних плат.

Вважаючи відмову управління соціального захисту населення Кодимської районної державної адміністрації Одеської області протиправною та незаконною позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Управління соціального захисту населення Кодимської районної державної адміністрації Одеської області (66000, Одеська область, м. Кодима, вул. Соборна, 88) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, допущено неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення по справі.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,

ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 18.06.2002 року та вкладкою №622161 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 4, 54).

Також позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК №025904 від 11.12.2006 року (а.с. 5, 55).

Обставини, що стосуються статусу позивача, відповідачем визнаються та не заперечуються.

02 квітня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення йому перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції за 2018 рік, виходячи із розрахунку п'яти мінімальних заробітних плат. В обґрунтування розміру цієї соціальної виплати ОСОБА_2 посилався на ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 23, 32, 37, 50).

Листом від 16.04.2018 року №13-03-12/825 відповідач відмовив позивачу у здійсненні такого перерахунку, оскільки відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір щорічної допомоги на оздоровлення визначає Кабінет Міністрів України. Відповідач зазначив, що щорічну допомогу на оздоровлення позивачу за 2018 рік буде нараховано у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 120,00 грн. (а.с. 24-25, 33, 38, 51).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було правомірно відмовлено ОСОБА_2 у здійснені перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 562 встановлено виплату такої допомоги у розмірі 120,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(у редакції, яка діяла після визнання рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 неконституційними змін, внесених підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-VI) щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII внесені зміни, зокрема, до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та вказану статтю викладено у такій редакції: «Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.».

Згідно Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», цей Закон в зазначеній частині набирає чинності з 01.01.2015 року.

Отже, починаючи з 01.01.2015 року стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Враховуючи викладене, у відповідача не було правових підстав для нарахування допомоги на оздоровлення у розмірах встановлених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка втратила чинність.

Дана позиція цілком узгоджується із висновком викладеним в ухвалі Верховного Суду України від 21.09.2015 року (справа № 345/361/13-а).

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. зазначається, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР). Також, у рішенні від 02.03.1999 р. N2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

При вирішенні спірних правовідносин колегією суддів також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні від 9 жовтня 1979 року по справі «Ейрі проти Ірландії», де суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для перерахунку допомоги та для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення позову без задоволення та вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Кодимської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення недоотриманих сум на оздоровлення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Коваль М.П.