Справа № 460/2726/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2018 року м. Рівне №460/2726/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати дії відповідача щодо призначення та виплати щомісячного довічного утримання як судді у відставці в розмірі 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 25.07.2018, без зарахування до стажу, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, строку проходження строкової військової служби в період з 22.11.1985 по 31.07.1987, а також половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Військового інституту МО СРСР в період з 01.08.1987 по 22.06.1992 - протиправними; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати позивачу щомісячне довічне утримання як судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 25.07.2018, зарахувавши до стажу, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, строк проходження строкової військової служби в період з 22.11.1985 по 31.07.1987, а також половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Військового інституту МО СРСР в період з 01.08.1987 по 22.06.1992, з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалою суду від 05.11.2018 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що стаж, який дає йому право на відставку як судді, складає 27 років 7 місяців 14 днів. Таким чином, розмір довічного утримання, яке виплачується позивачу відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинно складати 90% грошового утримання судді, а не 86%, як нараховано органом Пенсійного фонду України. З огляду на наведене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області 19.11.2018 подав відзив на позовну заяву, де вказано, що на момент виходу позивача у відставку зарахування періоду військової строкової служби та навчання у вищому юридичному закладі до стажу роботи на посаді судді не передбачалося законодавством України. Крім того, позивач до відповідача не звертався з заявою про перерахунок довічного утримання з зарахуванням даних періодів. А отже, підстави для проведення перерахунку розміру довічного грошового утримання відсутні. Таким чином, відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України. На підставі вищенаведеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, де наголосив, що відповідачем не спростовані аргументи, наведені ОСОБА_1 у позовній заяві. Крім того, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому довічного грошового утримання, а відтак подання заяви про перерахунок стажу та відповідну розміру цього утримання законодавством не передбачено. Тому, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в період з 02 лютого 1995 року по 24 лютого 2018 року працював суддею першої та апеляційної інстанцій.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 10.07.2018 №2226/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Рівненської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.12).

Наказом Апеляційного суду Рівненської області від 24.07.2018 №11 позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Рівненської області з посади судді (а.с.14).

26 липня 2018 року позивач звернувся до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з заявою про призначення та виплату довічного утримання як судді у відставці.

Відповідач з 25.07.2018 призначив позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, зокрема з розміром щомісячного довічного утримання з огляду на невключення органом Пенсійного фонду України до стажу роботи позивача проходження строкової військової служби та половину строку навчання на юридичному факультеті, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон №1402) незалежність судді забезпечується, в тому числі належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді та правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді (частини п'ята, сьома статті 48).

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016) (далі - Закон №2453) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

У відповідності до положень частини першої статті 135 Закону №2453 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень цього Закону № 2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

В частині четвертій статті 43 вищезазначеного Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року №594/95 передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині четвертій статті 43 Закону України «Про статус суддів» половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 року справа № 520/5412/17, від 22.05.2018 у справі № 490/1719/17.

Судом встановлено, що позивач проходив службу з 22.11.1985 по 31.07.1987 - 1 рік 8 місяців 10 днів. Половина строку навчання на денному відділенні Військового інституту Міністерства оборони СРСР м. Москва в період з 01.08.1987 по 22.06.1992 становить 2 роки 5 місяців 11 днів..

Крім того позивач з 02.02.1995 по 12.12.2002 працював суддею військового місцевого суду Рівненського гарнізону - 7 років 10 місяців 11 днів, в період з 13.12.2002 по 20.12.2006 (4 роки 8 місяців) - заступником голови військового місцевого суду Рівненського гарнізону, а з 21.12.2006 по 24.07.2018 (11 років 7 місяців 04 дні) - суддею Апеляційного суду Рівненської області. Таким чином, стаж, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, становить 27 років 7 місяців 14 днів.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. Також зазначено, що для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді 23 роки 5 місяців 24 дні.

При цьому відповідач допустив помилку при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86%, не зарахувавши календарний період проходження військової служби та половини строку навчання на денному відділенні Військового інституту Міністерства оборони СРСР м. Москва.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна /юридична або фактична/ ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

З досліджених судом доказів: трудової книжки, розрахунку стажу судді (а.с.15-16), вбачається, що позивач має стаж роботи на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 27 років 07 місяців 14 днів.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як зазначено в частині другій статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач, визначаючи щомісячне довічне утримання судді в розмірі 86% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи судді, що дає право позивачу на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період строкової військової служби 22.11.1985 по 31.07.1987 - 01 рік 8 місяців 10 днів та половини строку навчання на денному відділенні Військового інституту Міністерства оборони СРСР м. Москва - 2 роки 5 місяців 11 днів, діяв протиправно, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд вважає, що позивач на момент звільнення у відставку мав стаж роботи судді 27 років 7 місяців 14 днів і відповідач повинен був призначити щомісячне довічне грошове довічне утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді з моменту звернення до пенсійного фонду, а саме з 25 липня 2018 року і це не було виконано відповідачем на момент звернення позивача.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачена сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до квитанції №43257 від 29.10.2018 підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1) до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вулиця Яворницького, 34, місто Рівне, 33001; ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій- задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання як судді у відставці в розмірі 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 25.07.2018, без зарахування до стажу, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, строку проходження строкової військової служби в період з 22.11.1985 по 31.07.1987, а також половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Військового інституту МО СРСР в період з 01.08.1987 по 22.06.1992.

Зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне утримання як судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 25.07.2018, зарахувавши до стажу, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, строк проходження строкової військової служби в період з 22.11.1985 по 31.07.1987, а також половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Військового інституту МО СРСР в період з 01.08.1987 по 22.06.1992, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 грудня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.