Справа № 806/2150/18
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2150/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

04 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року (м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про про визнання протиправною бездіяльності, стягнення 2541,09 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо несвоєчасної виплати компенсації за невикористану чергову відпустку у 2016 році; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2541,09 грн; зобов'язати відповідача включити в грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення станом на день звільнення компенсацію за невикористану відпустку у 2016 році.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ, та наказом ГУНП в Житомирській області від 29.08.2016 №199 о/с його звільнено зі служби з поліції. Стверджував, що на час звільнення відповідачем не було виплачено належних йому сум, період затримки розрахунку з 31.08.2016 до 08.09.2016 становить 9 днів.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі посилається на те, що судом не надано належної юридичної оцінки обставинам, викладеним у позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі наказу 29.08.2016 №199 о/с звільнено зі служби в поліції через хворобу. Вислуга років на час звільнення у календарному обчисленні складає 22 роки 11 місяців 8 днів (а.с.7).

Зі змісту довідки №193/29/01-2016 встановлено суми грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.08.2016, та нараховані суми після звільнення (8).

Приписами статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно зі ст.3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Нормами ст.116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 просить перерахувати середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.08.2016 по 08.09.2016.

Судом встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.08.2016 по 17.10.2016 в розмірі 10997,06 грн.

Згідно довідки про доходи за вказаним рішенням ОСОБА_2 у березні 2017 року нараховано 10997,06 грн.

Приписами ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем заявлено позовну вимогу, яка вже розглядалась судом і по ній прийнято рішення, яке набрало законної сили, оскільки у постанові Житомирського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 період стягнення визначено з 31.08.2016 по 17.10.2016, що є більшим і охоплює зазначені у справі №806/2150/18 дати, а тому позовна вимога щодо необхідності повторного визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо несвоєчасної виплати компенсації за невикористану відпустку та її стягнення є безпідставною.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач покликається на те, що при попередньому розгляді справи судом не було враховано ту обставину, що йому безпідставно не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку: затримка виплати склала 9 днів.

Зазначені доводи є хибними, оскільки суть відповідальності за затримку розрахунку при звільненні якраз і полягає в тому, що на роботодавця покладається обов'язок виплатити середній заробіток при незалежно від того, яка саме сума грошового забезпечення не була своєчасно виплачена (чи премія, чи посадовий оклад, чи компенсація за невикористану відпустку).

У згаданій справі суд розглянув спір позивача з відповідачем щодо затримки розрахунку при звільненні, а тому підстави переглядати зазначене рішення відсутні, а заявлену вимогу слід розглядати як таку, що вже розглядалась судом.

Колегія суддів також вважає безпідставною та обґрунтованою вимогу позивача про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Житомирській області включити в грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення станом на день звільнення компенсацію за невикористану відпустку з огляду на наступне.

Статтею 94 Закону України "Про Національну поліцію" обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейських Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29.04.2016 року за №669/28799 ( Порядок № 260), який визначає порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції.

Пунктом І Розділу IV Порядку № 260 визначено, що у разі переміщення по службі (переведення, відрядження, переходу), а також звільнення поліцейського зі служби в поліції фінансовий підрозділ зобов'язаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов.

Пунктом 3 Розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Державні гарантії права на відпустки, визначення умов, тривалості і порядку надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР).

Стаття 24 Закону №504/96-ВР гарантує, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Правові підстави для виплати компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні встановлені статтею 24 Закону №504/96-ВР, які пов'язані зі звільненням особи зі служби.

Отже, грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка, хоча і включається до фонду заробітної плати (додаткового), проте є виплатою за невідпрацьований час (п.2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати), тобто має іншу правову природу - відноситься до разових платежів; не пов'язана з виконанням позивачем своїх службових обов'язків і має компенсаційний характер, пов'язаний, як правило, із фактом звільнення працівника.

Аналогічна позиція висловлена у постанові ВС від 10.04.2018 року у справі № 205/4584/16-а.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що компенсація за невикористану відпустку у році звільнення не являється складовою грошового забезпечення поліцейського, оскільки під час служби в поліції йому не виплачується, а право на отримання такої компенсації працівник поліції має лише після звільнення з органів поліції.

Таким чином, грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні не входить до системи оплати праці згідно Закону №3723-ХІІ, з якої обраховується пенсія, а має інше правове призначення, а тому, вимога про її включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги про включення до довідки про грошове забезпечення компенсації за невикористану відпустку, то, як вбачається з довідки УФЗБО ГУНП в Житомирській області, такі відомості зазначені у графі за вересень 2016 року в сумі 6580 грн. (а.с.8).

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встанвлених при розгляді даної справи обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 грудня 2018 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.