Справа № 824/621/18-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/621/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Косменко Х.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Марціса Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
В поданому до суду адміністративному позові, з урахуванням ухвали суду від 25.09.2018 р. про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, позивач просить суд прийняти рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, а саме за період з 23.05.2018 р. по 25.06.2018 р. в розмірі 13918,30 гривень.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 23.05.2018 р. ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а остаточний розрахунок по виплаті грошової компенсації за 12 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік та грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік було здійснено тільки 25.06.2018 року. Таким чином, позивач вказує на порушення відповідачем строків виплати вказаних платежів, а тому просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 13918,30 гривень.

Відповідач у відзиві проти позову вказав про безпідставність заявленого позову та зазначив, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, норми Кодексу законів про працю України не поширюється. Таким чином, відповідач стверджує, що нормами спеціального законодавства не передбачено виплату компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні, а тому підстав для задоволення позовних вимог не має.

Під час розгляду адміністративного позову судом розглянуто заяви, клопотання учасників справи та вчинено наступні процесуальні дії у справі.

16.07.2018 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 07.08.2018 року.

07.08.2018 р. судове засідання не відбулось у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, а тому розгляд справи було призначено на 25.09.2018 року.

25.09.2018 р. в судове засідання з`явився позивач. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 24.09.2018 р. до суду надійшло клопотання від відповідача про перенесення розгляду справи у зв`язку із залученням представника військової частини НОМЕР_1 в період з 25.09.2018 р. по 28.09.2018 р. до проведення міжнародної Конференції щодо цивільного захисту населення.

В судовому засіданні судом розглянуто клопотання позивача від 25.09.2018 р. про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі 17881,49 гривень. За наслідками розгляду даного клопотання судом прийнято 25.09.2018 р. ухвалу про його задоволення.

Крім того, судом встановлено необхідність витребування у відповідача додаткових доказів по справі, у зв`язку із чим було прийнято судом ухвалу 25.09.2018 р. про витребування у військової частини НОМЕР_1 розрахунку виплаченого грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 за два календарні місяці, що передували звільненню позивача з військової служби у запас.

08.10.2018 р. від військової частини НОМЕР_1 , на виконання вимог ухвали суду від 25.09.2018 р. надійшли витребувані докази, у зв`язку із чим судом призначено розгляд справи на 31.10.2018 року.

31.10.2018 р. судове засідання по справі не відбулось, у зв`язку із тим, що головуючий суддя перебував у відпустці. На підставі вказаного розгляд справи було призначено на 15.11.2018 року.

В судовому засіданні 15.11.2018 р. позивач підтримав заявлений позов, в той час як представник відповідача заперечував проти його задоволення.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 26.04.2016 р. уклав з Міністерством оборони України контракт щодо проходження військової служби в Збройних Силах України. (а.с. 24-27).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2018 р. №142 вирішено виключити з 23.05.2018 р. зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Вирішено виплатити позивачу грошову компенсації за 12 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік та вказано, що грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік в сумі 4983,60 грн виплачено. (а.с. 28).

Звільнення позивача з лав Збройних Сил України в запас з 22.05.2018 р. підтверджено також відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 . (а.с. 32).

Згідно виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 встановлено, що виплата грошової компенсації за 12 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік та грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік були виплачені позивачу 25.06.2018 року. (а.с. 30).

До матеріалів справи додано довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , наданої 08.10.2018 р. військовою частиною НОМЕР_1 на виконання вимог ухвали суду від 25.09.2018 року. У вказаній довідці зазначено, що загальна сума отриманої заробітної плати за 2 календарні місяці, що передували його звільненню, складала 16713,60 гривень. (а.с. 80).

Судом встановлено, що спірні правовідносини полягають в перевірці дотримання відповідачем вимог законодавства щодо своєчасності проведення розрахунку з працівником при його звільненні.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо непоширення на спірні правовідносини вимог загального трудового законодавства, оскільки непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку і затримку виплати грошової допомоги на оздоровлення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України, а тому за затримку розрахунку при звільнені, а саме за період з 23.05.2018 р. по 25.06.2018 р., військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток.

В той же час, суд не погоджується із розрахованою позивачем сумою середнього заробітку, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільнені. Так, позивач визначив, що вказана сума повинна складати 13918,30 грн, в той час, як розрахована судом сума середнього заробітку, у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року N 100, складає 9192,48 гривень. Таким чином, позовні вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 9192,48 грн середнього заробітку, який підлягає виплаті ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільнені з 23.05.2018 р. по 25.06.2018 року.

Спірні правовідносини врегульовані: Кодексом законів про працю України; Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII); Законом України від 24.03.95 N 108/95-ВР "Про оплату праці"; постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100; Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Правовідносини, з приводу яких виник спір, регулюються Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону N 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до норм Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з п. 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд звертає увагу, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2018 р. №142 ОСОБА_1 виключено з 23.05.2018 р. зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. В той же час, на підставі поданих суду доказів встановлено, що грошова компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік та грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік були виплачені позивачу 25.06.2018 року.

Таким чином, станом на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (23.05.2018 р.) з позивачем не проведено остаточного розрахунку.

Обґрунтовуючи підстави для відмови у задоволені позову відповідач зазначає, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, а норми КЗпП України не застосовуються до спірних правовідносин, на що суд звертає увагу на наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, однак це питання врегульовано КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу

Згідно приписів статей 1, 2 Закону України від 24.03.95 N 108/95-ВР "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм ст. 116 та ст. 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Збройних силах України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі N 806/1899/17 та постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі N 823/1023/16.

Оскільки, у день звільнення позивача зі служби у Збройних силах України та виключення його з 23.05.2018 р. зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, виплата грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік та грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік були виплачені позивачу тільки 25.06.2018 р., суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути, відповідно до ст. 117 КЗпП України, середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги, якою позивач просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, а саме за період з 23.05.2018 р. по 25.06.2018 р. в розмірі 13918,30 грн, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 N 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок N 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку N 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

На підставі довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , наданої 08.10.2018 р. військовою частиною НОМЕР_1 на виконання вимог ухвали суду від 25.09.2018 р., загальна сума отриманої заробітної плати за 2 календарні місяці, що передували його звільненню, складала 16713,60 гривень. Загальна кількість робочих днів у квітні-травні 2018 р. складала 40 днів, а тому середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 417,84 грн (16713,60/40). Як встановлено судом, затримка розрахунку з позивачем при звільнені за період з 23.05.2018 р. по 25.06.2018 р. складає 22 робочі дні. Таким чином, середньомісячний заробіток, який підлягає виплаті ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку при звільнені, становить 9192,48 грн (417,84*22).

Таким чином, суд звертає увагу позивача про помилковий розрахунок у позові суми середньомісячного заробітку, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільнені, а тому позов в цій частині заявлених вимог підлягає задоволенню в частині встановленої судом суми 9192,48 грн, в той час як в іншій його частині суд відмовляє.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність бездіяльності щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Частинами 1 та 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із вказаним, суд вирішує питання щодо стягнення судових витрат в частині пропорційно від задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, а саме за період з 23.05.2018 р. по 25.06.2018 р. в розмірі 9192,48 гривень.

4. В решті позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.11.2018 р, у зв`язку із перебуванням головуючого судді з 19.11.2018 р. по 22.11.2018 р. у відрядженні.

Найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );
відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Т.М. Брезіна