Справа № 813/847/17
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/847/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Львів

15 год. 13 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М., представниці відповідача Ярової А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

Обставини справи.

27.02.2017 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області, у якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у поверненні з бюджету помилково перерахованої суми податку в розмірі 18875,00 грн.; зобов'язати відповідача повернути позивачці (РНОКПП: НОМЕР_1) помилково перераховану суму податку в розмірі 18875,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 у справі № 876/6733/17 цю постанову залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 813/847/18 (адміністративне провадження № К/9901/38304/18) касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Матеріали справи № 813/4548/16 надійшли на адресу суду за вх. № 31784 09.10.2018.

На виконання приписів ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, таку передано для розгляду судді Качур Р.П.

Ухвалою суду від 10.10.2018 справу прийнято суддею Качкр Р.П. до свого провадження та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачкою та ОСОБА_3, з метою вирішення цивільного спору, добровільно за взаємною згодою сторін укладено мирову угоду, яку затверджено ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.05.2014 у справі № 464/12799/13-ц. На виконання вимог цієї угоди, ОСОБА_3 (дарувальник) передав безоплатно у власність ОСОБА_2 та їх малолітнім дітям (обдаровувані) дарунок квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 про що сторонами укладено договір дарування від 19.06.2014.

25.06.2015 позивачка сплатила податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 18875,00 грн. Оскільки ухвала суду, якою затверджено мирову угоду, є добровільним рішенням сторін у розумінні пп. 165.1.13 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, вважає, що сплатила такий податок безпідставно. У зв'язку із цим, звернулась до відповідача із заявою про повернення із бюджету помилково перерахованої суми податку, однак у відповідь отримала відмову. На переконання позивачки така відмова є протиправною та безпідставною, у зв'язку з чим звернулася до суду із цим позовом.

В судове засідання 27.11.2018 позивачка не з'явилась, явки уповноваженого представника не забезпечила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавала.

Позиція позивачки викладена у позовній заяві, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог за вх. № 12074 від 25.05.2017 (а.с.66-68).

Представниця відповідача проти позову заперечила повністю, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.218-223). Пояснила, що затверджуючи мирову угоду, місцевий суд зазначив, що квартира, яка стала предметом дарування, не мала правового статусу спільного сумісного майна, а належала на праві приватної власності ОСОБА_3, а також, що квартира набута ОСОБА_3 за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відтак, якщо квартира є приватною власністю одного із подружжя, то набуття права іншим із подружжя на це майно внаслідок його дарування є доходом в розумінні Податкового кодексу України.

Підставою для застосування положень пп. 165.1.13 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України є дотримання норм Сімейного кодексу України в частині поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна.

У межах оскаржуваних правовідносин, 2/4 квартири позивачка одержала згідно з договором дарування, який був укладений після розірвання шлюбу, тобто подарунок одержаний не від члена сім'ї першого ступеня споріднення.

Вартість будь-якого подарунку, що приймається обдаровуваними, які не є членами сім'ї дарувальника першого ступеня споріднення, оподатковується податком на доходи фізичних осіб за ставкою 5%, що і було вчинено. Відтак, такий поверненню позивачці не підлягає. Дії відповідача є правомірними, відповідають вимогам чинного, на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а відтак, позов задоволенню не підлягає.

Третя особа явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином.

09.11.2018 за вх. № 35794 від третьої особи надійшло клопотання, у якому повідомлено, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, регламентується Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013.

Кошти, які вимагає повернути позивачка, сплачені до місцевого бюджету Сихівського району Львівської області та зараховані на дохідні рахунки, відкриті в управлінні Казначейства, та можуть бути повернуті за місцем зарахування платежу до бюджету в порядку, визначеному чинним законодавством України, на підставі подання контролюючого органу або за рішенням суду про стягнення коштів з відповідного бюджету, до якого вони зараховані.

Зважаючи на те, що будь-які інші відомості, що стосуються предмету спору третій особі не відомі, просила розгляд справи здійснювати без участі уповноваженого представника Казначейської служби.

Суд заслухав пояснення представниці відповідача, з'ясував фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою вирішення цивільного спору у справі № 64/12799/13-ц, який розглядався Пустомитівським районним судом Львівської області, добровільно за взаємною згодою сторін, укладено мирову угоду.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.05.2014 визнано мирову угоду сторін; зобов'язано ОСОБА_3 протягом семи календарних днів з моменту підписання і затвердження мирової угоди укласти договір дарування квартири, що належить йому на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/2 ідеальної частки та на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі по 1/4 ідеальних часток квартири кожному; провадження по цивільній справі №464/12799/13-ц про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та поділ майна подружжя закрито.

На виконання вимог вказаної мирової угоди, 19.06.2014 ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (яка діє від свого імені і як законний представник в інтересах малолітніх дітей - доньки ОСОБА_4. та сина ОСОБА_5- «обдаровувані») укладено договір дарування квартири. Згідно з умовами даного договору, дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваним належну йому квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а обдаровувані приймають у власність як дарунок вищевказану квартиру.

Сторони оцінили дарунок в 755000,00 грн.

Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 754.

25.06.2015 позивач сплатив податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 18875,00 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.402608052.1.

Вважаючи, що такий податок сплачено помилково, 27 липня 2016 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про повернення із бюджету помилково перерахованої суми податку.

08.09.2016 фіскальною службою надано відповідь, в якій відмовлено позивачці в поверненні помилково сплаченої суми грошового зобов'язання, з покликанням на те, що дарунок отримано не від члена сім'ї першого ступеня споріднення, а тому такий має оподатковуватись податком на доходи фізичних осіб за ставкою 5%. Окрім того, зазначено, що податок з вартості подарованої ОСОБА_2 частини квартири сплачено згідно з нормами чинного податкового законодавства та поверненню не підлягає.

Позивачка вважаючи цю відмову протиправною, звернулась до суду із цим позовом.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 зазначив, що затверджуючи мирову угоду, місцевий суд зазначив, що квартира, яка стала предметом дарування, не мала правового статусу спільного сумісного майна, а належала ОСОБА_3 на праві приватної власності. Також в матеріалах справи містяться відомості, що квартира набута ОСОБА_3 за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Звернув увагу, що суди попередніх інстанцій, застосувавши до даних правовідносин приписи п.п. 165.1.13 ст. 165 Податкового кодексу України, не встановили правовий статус квартири (приватна чи спільна сумісна власність) та відповідно наявність або відсутність права на невключення до складу доходу, який не включається до розрахунку загального оподатковуваного доходу. Зазначена обставина має важливе значення, оскільки частина поділеного спільного сумісного майна не є доходом, тому що як до такого поділу, так і після вона належала чоловіку та дружині, тобто перебувала у спільній власності. Проте, у разі, якщо квартира є приватною власністю одного із подружжя, то набуття права іншим подружжя на це майно внаслідок його дарування, є доходом в розумінні Податкового кодексу України.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), такий визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Згідно зі ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України.

В силу п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа-нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу об'єктом оподаткування платника податку (як резидента, так і нерезидента) є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, що складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України).

Статтею 165 Податкового кодексу України встановлено перелік доходів, які не підпадають під оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Тобто, це доходи, які не враховуються при визначенні загального місячного чи загального річного оподаткованого доходу платника податків.

Доходи, які не включаються до розрахунку загального загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку - це кошти або вартість майна (нематеріальних активів), які надходять платнику податку за рішенням суду в результаті поділу спільної сумісної власності подружжя у зв'язку з розірванням шлюбу чи визнанням його недійсним або за добровільним рішенням сторін з урахуванням норм Сімейного кодексу (підпункт 165.1.13 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу).

Тобто, оподаткуванню не підлягають доходи, які отримано одним із подружжя внаслідок поділу майна, яке належало їм на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що до моменту вчинення договору дарування вищевказана квартира належала дарувальнику - ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру №С-01771, виданого Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради 29.12.2006 на підставі розпорядження № 1932, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Обласного КП ЛОР „БТІ та ЕО" 23.03.2007 за реєстраційним № 5493235 (а.с.8 зворот).

Факт того, що вказана квартира належала ОСОБА_3 саме на праві приватної власності вказано в ухвалі про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі від 15.05.2014 у справі № 464/12799/13-ц (а.с.14).

Крім того, Верховним Судом у постанові від 01.08.2018 зазначено, що квартира набута ОСОБА_3 за час шлюбу, однак, внаслідок приватизації відповідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду".

З врахуванням приписів ст. 57 Сімейного кодексу України та встановлених обставин, вказана квартира була особистою приватною власністю дарувальника - ОСОБА_3, та є доходом ОСОБА_2 в розумінні Податкового кодексу України, у зв'язку з набуттям її у власність внаслідок дарування.

Правове регулювання договору дарування регламентоване ст. 717-727 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст. 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав регламентоване ст. 174 Податкового кодексу України.

Оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав (п. 174.6 ст. 174 Податкового кодексу України).

Вартість будь-якого об'єкта спадщини (подарунка), що успадковується спадкоємцями (обдарованими), які не є членами сім'ї спадкодавця (дарувальника) першого ступеня споріднення, оподатковується за ставкою, визначеною п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу України, тобто 5% (підпункт 174.2.2 п. 174.2 ст. 174 Податкового кодексу України).

Членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення (підпункт 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів (підпункт 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України).

Позивачкою подано таку декларацію контролюючому органу та визначено у ній суму 18875,00 грн., яку сплачено відповідно до квитанції від 25.06.2015.

Оскільки позивачкою одержано дохід у вигляді подарунку, від особи, яка не є членом її сім'ї першого ступеня споріднення (дарування відбулося після розлучення), позивачкою сплачено податок відповідно до приписів Податкового кодексу України.

З врахуванням викладеного, оскільки такий податок сплачено правомірно у відповідності до норм чинного законодавства, такий поверненню не підлягає, що констатував відповідач у листі від 08.09.2016 «Про розгляд заяви» (а.с.16)

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Пунктом 56.4 ПК України передбачено обов'язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом.

Дана норма ПК України кореспондує з ст.77 КАС України, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Контролюючим органом всупереч вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України надано належні докази, які б свідчили про правомірність прийнятого оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, яким позивачу визначено транспортний податок за 2016 рік.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем було дотримано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України не підлягають поверненню судові витрати позивачеві, якому у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Львівській області () за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області (), про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивачку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.12.2018 року.

Суддя Качур Р.П.