Справа № 420/5584/18
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5584/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Стефанова С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» до Черкаської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів № UА902010/2018/107014/2 від 18.09.2018 року, № UА902010/2018/106238/2 від 28.08.2018 року та карток відмов в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА902010/2018/00105 від 17.09.2018 року, № UА902010/2018/00095 від 28.08.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДТРЕСТ-ВВ" (надалі по тексту -Позивач або ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ») звернулось до суду з позовом до Черкаської митниці ДФС (надалі по тексту - Відповідач) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА902010/2018/107014/2 від 18.09.2018 року, № UА902010/2018/106238/2 від 28.08.2018 року та карток відмов в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА902010/2018/00105 від 17.09.2018 року, № UА902010/2018/00095 від 28.08.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач в цілому зазначив, що 22 квітня 2017 року між ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» (покупець) та HENGSHUI LINHAI FIBERGLASS CO., LTD (Китай) (продавець) укладено Контракт купівлі-продажу № HLF/BB - 220417. За умовами вказаного Контракту продавець продає а покупець купує товари народного споживання у відповідності з документами відвантаження, узгодженими та підписаними сторонами на кожну поставку окремо і на умовах зазначених у даному Контракті та інвойсах і доповненнях до нього (п.1.1. Контракту). 18 вересня 2018 року та 28 серпня 2018 року для визначення митної вартості за електронними митними деклараціями №UA902010/2018/107024 від 18.09.2018 року та № UA902010/2018/106245 від 28.08.2018 року товариством з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» надіслано до Черкаської митниці ДФС наступні документи: 1. Пакувальні листи HLF/BB-AW-L-180504A2 від 14.07.2018 року, HLF/BB-JJ18010/1 від 15.06.2018 року; 2. Рахунки фактур (Інвойси) - HLF/BB-AW-L-180504A2 від 14.07.2018 року, HLF/BB-JJ18010/1 від 15.06.2018 року; 3. Коносаменти (BILL OF LADING) - 4359-0177-807.014 від 14.07.2018 року, 4359-0177-805.032 від 15.06.2018 року; 4. Копії автотранспортних накладних № 55/1 від 14.09.2018 року, № 42/1 від 27.08.2018 року; 5. Декларації про походження товару - HLF/BB-AW-L-180504A2 від 14.07.2018 року, HLF/BB-JJ18010/1 від 15.06.2018 року; 6. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу HLF/BB-220417 від 22.04.2017 року та додатки до нього; 7. Інші некласифіковані документи; 8. Митні декларації, за якими відмовлено у випуску товарів № UA902010/2018/107024 від 18.09.2018 року та №UA902010/2018/106245 від 28.08.2018 року. Рішеннями від 17.09.2018 року за №UA902010/2018/00105 та від 28.08.2018 року за № UA902010/2018/00095 Відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою позивачем митною вартістю та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 18.09.2018 року за №UA902010/2018/107014/2 та від 28.08.2018 року за № UA902010/2018/106238/2. Таким чином, Позивач вважає, що документи подані декларантом для митного оформлення товару за ціною Контракту відповідають вимогам ст. 53 Митного кодексу України, є належними та допустимим та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей, а тому визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства. З цих підстав Позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації.

Ухвалою судді від 29 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 20 листопада 2018 року о 10 год. 00 хв.

23 листопада 2018 року від Відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (вхід. № 36030/18) згідно якого Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись в цілому на те, що в порядку здійснення митного контролю на підставі та відповідно до п. 5 ст. 54, п.1,4 ст. 337, 320 Митного кодексу України встановлено, що використані декларантом відомості про митну вартість та обраний метод її визначення не підтверджені документально, а саме надані декларантом документи до митного оформлення містять невідповідності та не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості. Відповідач зазначає, що на момент митного оформлення існували обставини, які перешкоджали застосуванню першого методу визначення митної вартості - за ціною договору. Декларантом не усунуто умови, що унеможливлюють застосування основного методу визначення митної вартості, не усунуто виявлені розбіжності в документах, не надано усіх відомостей щодо складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни що фактично сплачена або підлягає сплаті, тобто документально, належним чином не підтверджено заявлену митну вартість товарів визначену за основним методом визначення митної вартості «за ціною договору», чим порушено вимоги статті 58 Митного кодексу України та в зв'язку з чим застосування основного методу визначення митної вартості неможливо. На виконання вимог частини 5 і 6 статті 55, частини 3 статті 57 Митного кодексу України та з метою обґрунтованого вибору методу та визначення основи митної вартості товару між декларантом та митницею проведено процедуру консультації. В ході проведення консультації встановлено, що у декларанта та у митного органу відсутня цінова інформація щодо митних вартостей ідентичних товарів, що унеможливлює застосування методу визнання митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до положень статті 59 Митного кодексу України, та водночас встановлено що у декларанта та у митного органу наявна цінова інформація щодо митних вартостей подібних товарів оформлених у митному відношенні за основним методом, в зв'язку з чим за результатом проведеної консультації митну вартість товарів визначено за ціною угоди щодо подібних товарів відповідно до положень статті 60 Митного кодексу України. Таким чином Відповідач зазначає, що причинами і умовами прийняття рішень про коригування митної вартості товарів слугувало те, що на час здійснення митного оформлення за відповідними митними деклараціями, заявлений Позивачем перший метод визначення митної вартості товарів не міг бути застосований через наявні розбіжності у поданих до митного оформлення документах, а також ті обставини, що Позивачем, як декларантом, такі розбіжності не було усунуто.

У відзиві на адміністративний позов, Відповідач просить провести розгляд справи за відсутності представника Черкаської митниці ДФС.

26 листопада 2018 року представником Позивача, через канцелярію суду, подано відповідь на відзив (вхід. № ЕП/6804/18) та надано клопотання про розгляд справи за відсутності ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» в порядку письмового провадження.

У судове засідання, яке було призначене на 26 листопада 2018 року, сторони не з'явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

З огляду на викладене, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив та відповідь на відзив, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що 22 квітня 2017 року між ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» (покупець) та HENGSHUI LINHAI FIBERGLASS CO., LTD (Китай) (продавець) укладено Контракт купівлі-продажу товарів народного споживання №HLF/BB - 220417 (а.с. 17-19).

Відповідно до п. 2.1 Контракту, його сума становить 100000 долларів США.

Згідно п. 2.2 термін дії Контракту - один рік з моменту його підписання до 22 квітня 2018 року.

В подальшому між Покупцем та Продавцем була укладена додаткова угода № 0418 від 20.04.2018 року до Контракту № HLP/BB-220417 (а.с. 20).

18 вересня 2018 року та 28 серпня 2018 року для визначення митної вартості за електронними митними деклараціями № UA902010/2018/107024 від 18.09.2018 року та №UA902010/2018/106245 від 28.08.2018 року товариством з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» надіслано до Черкаської митниці ДФС наступні документи:

1. Пакувальні листи HLF/BB-AW-L-180504A2 від 14.07.2018 року (а.с. 26) та HLF/BB-JJ18010/1 від 15.06.2018 року (а.с. 27);

2. Рахунки фактур (Інвойси) - HLF/BB-AW-L-180504A2 від 14.07.2018 року (а.с. 21) та HLF/BB-JJ18010/1 від 15.06.2018 року (а.с. 22);

3. Коносаменти (BILL OF LADING) - № 4359-0177-807.014 від 14.07.2018 року (а.с. 23-24) та № 4359-0177-805.032 від 15.06.2018 року (а.с. 25);

4. Копії автотранспортних накладних № 55/1 від 14.09.2018 року (а.с. 31) та № 42/1 від 27.08.2018 року (а.с. 32);

5. Декларації про походження товару - HLF/BB-AW-L-180504A2 від 14.07.2018 року, HLF/BB-JJ18010/1 від 15.06.2018 року;

6. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу HLF/BB-220417 від 22.04.2017 року та додатки до нього (а.с. 17-20);

7. Інші некласифіковані документи;

8. Митні декларації, за якими відмовлено у випуску товарів № UA902010/2018/107014 від 17.09.2018 року (а.с. 33-34) та № UA902010/2018/106245 від 28.08.2018 року (а.с.35).

Під час здійснення Черкаською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки докумнетів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів, митним органом встановлено, що використані декларантом відомості про митну вартість та обраний метод її визначення не підтверджені документально, а саме надані декларантом документи до митного оформлення містять невідповідності та не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, а саме зазначено наступні розбіжності:

- відповідно до п. 2.2 Контракту від 22.04.2017 року №HLF/BB-220417 та доповнення до контракту від 20.04.2018 року № 0418 термін дії контракту - один рік з моменту його підписання до 22 квітня 2018 року. У митниці відсутня інформація щодо надходження/не надходження заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов цього договору. Отже на даний момент не можливо ідентифікувати дану поставку з наданим до митного оформлення контрактом купівлі-продажу, невідомо в рамках якого контракту здійснено задекларовану поставку товару. Тобто метод визначення митної вартості за ціною угоди документально не підтверджений;

- відповідно до п. 3.2 Контракту від 22.04.2017 року №HLF/BB-220417 оплата за товар здійснюється з відстрочкою 90 днів з моменту перетину Митного кордону України. У митниці відсутня інформація щодо здійснення/не здійснення оплати за товар з моменту перетину митного кордону України по теперішній час. До митного оформлення банківських платіжних документів не надано, також відсутня інформація щодо здійснення на даний момент оплати або відстрочення платежу;

- відповідно до п. 2 ст. 53 Митного кодексу України для підтвердження заявленої митної вартості декларант зобовязаний надати страхові документи, а також документи що містять відомості про вартість страхування - якщо здійснювалось страхування. До митниці не надано страхових документів та відсутня інформація щодо здійснення страхування вантажу покупцем або ж відсутність такого;

- відповідно до п. 1.1 Контракту сторони домовились про купівлю товару у відповідності з документами на відвантаження, узгодженими і підписаними сторонами на кожну поставку окремо. До митного оформлення не надано документів на відвантаження, які б були підписаними обома сторонами та мистили відомості щодо асортименту, вартості чи умов поставки;

- згідно п. 4.1 Контракту зазначено що поставки повинні здійснюватись у повній відповідності із замовленням покупця, в яких вказаний необхідний асортимент, термін і умови поставки. До митного оформлення не надано замовлення покупця (передбачене контрактом), що вказує на неможливість ідентифікувати зазначену поставку з наданим до митного оформлення контрактом купівлі-продажу.

На підставі п. 3 ст. 53 МК України декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Листами за вих. № 01/01 від 18.09.2018 року та № 01/02 від 28.08.2018 року Позивачем повідомлено митницю про те, що надати більше документів не має можливості (а.с. 28, 29).

На виконання вимог п. 5, 6 ст. 55, п. 3, ст. 57 Митного кодексу України та з метою обгрунтованого вибору метода та визначення основи митної вартості товару між декларантом та митницею проведено процедуру консультації. В ході проведення консультації встановлено, що у декларанта та у митного органу відсутня цінова інформація щодо митних вартостей ідентичних товарів, що унеможливлює застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до положень ст. 59 Митного кодексу України, та водночас встановлено що у декларанта та у митного органу наявна цінова інформація щодо митних вартостей подібних товарів оформлених у митному відношенні за основним методом, в зв'язку з чим за результатом проведеної консультації митну вартість товарів визначено за ціною угоди щодо подібних товарів відповідно до положень ст. 60 Митного кодексу України. При коригуванні, за основу взято митну вартість 3,13$/кг., подібних товарів оформлених у митному відношенні за митною декларацією від 11.06.2018 року № UA500010/2018/8458.

Судом встановлено, що за результатами перевірки митних декларацій №UA/107014 від 17.09.2018 року та № UA902010/2018/106245 від 28.08.2018 року Черкаською митницею ДФС прийняті рішення про відмову в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA902010/2018/00105 від 17.09.2018 року (а.с. 36-37) та №UA902010/2018/00095 від 28.08.2018 року (а.с. 38), а також прийняті рішення про коригування митної вартості товарів № UA902010/2018/107014/2 від 18.09.2018 року (а.с. 39) та №UA902010/2018/106238/2 від 28.08.2018 року (а.с. 40).

Перевіряючи правомірність оскаржуваних рішень Черкаської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA902010/2018/107014/2 від 18.09.2018 року та №UA902010/2018/106238/2 від 28.08.2018 року та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA902010/2018/00105 від 17.09.2018 року та №UA902010/2018/00095 від 28.08.2018 року, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року (надалі по тексту МК України) в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб'єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно частини 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що орган доходів і зборів у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, містять невідповідності чи є такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України, зокрема, у постановах від 31.03.2015 року у справі № 21-127а15, від 30.06.2015 року у справі № 21-591а15 (814/283/14), в яких вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20.03.2018 року по справі №815/4132/17, яким колегія суддів, враховуючи встановлені обставини справи погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що Товариство надало усі, передбачені Митним кодексом України, документи, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини. Натомість всупереч частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування другорядного методу, а саме - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

В оскаржуваних рішенням Відповідачем зазначено, що використані декларантом відомості про митну вартість товару та метод її визначення не підтверджені документально, а саме надані декларантом до митного оформлення містять невідповідності та не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, а саме - відповідно до п. 2.2 Контракту від 22.04.2017 року № HLF/BB-220417 та доповнення до Контракту від 20.04.2018 року № 0418 термін дії контракту - один рік з моменту його підписання до 22 квітня 2018 року. У Митниці відсутня інформація щодо надходження/не надходження заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов цього договору. Отже на даний момент не можливо ідентифікувати дану поставку з наданим до митного оформлення контрактом купівлі-продажу, невідомо в рамках якого контракту здійснено задекларовану поставку товару. Тобто метод визначення за митною вартістю за ціною угоди документально не підтверджений.

Суд не погоджується з даним висновком Відповідача та зазначає, притому що термін дії Контракту - один рік з моменту його підписання до 22 квітня 2018 року, відповідно до п.п. 2.2 додаткової угоди № 0418 від 20.04.2018 року до Контракту «Термін дії контракту - один рік з моменту його підписання до 22 квітня 2018 року. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну умов цього Договору протягом одного місяця до моменту закінчення строку цього Договору, цей Договір вважається кожен раз автоматично продовженим на той самий строк і на тих же умовах». Таким чином, даний пункт Додаткової угоди спростовує твердження митнці щодо закінчення строку дії контракту. Додаткова угода № 0418 від 20.04.2018 року надавалась до митного органу проте не була взята ним до уваги.

Окрім цього, в обгрунтування прийнятого рішення Відповідач також посилається на відсутність інформації щодо здійснення/нездійснення оплати за товар з моменту перетину митного кордону України по теперішній час. Відповідно до п. 2 статті 53 МКУ, серед обов'язкових документів декларант зобов'язаний надати - банківські платіжні документи що стосуються задекларованого товару, в разі якщо рахунок сплачено. Відповідач зазначає що до митного оформлення банківських платіжних документів не надано, також відсутня інформація щодо здійснення на даний момент оплати або відстрочення платежу.

Згідно п. 3.2 Контракту, передбачено, що оплата за товар здійснюється з відстрочкою на 90 днів з моменту перетину митного кордону України.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України зазначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Таким чином, суд враховує твердження Позивача, що ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» не надано документа, щодо сплати виставленого рахунку за поставлений товар у зв'язку із тим, що на момент прийняття оскаржуваного рішення, згідно умов Контракту, зазначений рахунок не сплачувався.

Крім того, Відповідачем зазначено, що поставку товару здійснено на умовах СРТ м. Умань. Таким чином, на думку відповідача не надано документів щодо перевезення товару до погодженого місця, що також може вплинути на вартісні показними заявленої митної вартості.

Відповідно до п.6.3 Контракту від 22.04.2107 року вартість палет, тари та упаковки включено у вартість товару (а.с. 17). В пакувальних листах зазначена вага брутто (вага товару із упаковкою) та вага нетто (вага товару без упаковки) (а.с. 26). Таким чином, оскільки інформація щодо вартості товару зазначена у інвойсах та інформація щодо ваги товару наявна в пакувальних листах, тому Відповідач мав змогу самостійно визначити вартість упаковки, яка влючена у вартість товару.

З урахуванням наведеного, твердження митного органу, якими обґрунтовано рішення про коригування митної вартості товару є безпідставними, так як контролюючим органом не доведено існування розбіжностей у складових митної вартості товару, що унеможливили б визначення митної вартості за ціною контракту, тобто за першим методом.

З огляду на викладене, суд вважає, що Позивачем надані Відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені МК України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту).

Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця.

В свою чергу, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

У ході розгляду справи Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в достовірності наданої інформації та не дають можливості визначити митну вартість шляхом застосування обраного декларантом основного методу за ціною договору.

За викладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Звежинський проти Польщі", заява N 34049/96 відповідно до п. 71 якого суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності (цит. вище справа Брумареску). Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (див. рішення у справі "Pressos Compania Naviera S. A." та інші проти Бельгії" від 20 листопада 1995, серія A, N 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (див. цит. вище рішення у справі Спорронга і Льонрота. При цьому, п. 73 суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов'язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно рішення у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», заява № 23620/05, відповідно до п. 17 суд повторює, що будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших авторитетних джерел, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, пп. 69-73, серія А №52).

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» до Черкаської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів № UА902010/2018/107014/2 від 18.09.2018 року, № UА902010/2018/106238/2 від 28.08.2018 року та карток відмов в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА902010/2018/00105 від 17.09.2018 року, № UА902010/2018/00095 від 28.08.2018 року - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА902010/2018/107014/2 від 18.09.2018 року, № UА902010/2018/106238/2 від 28.08.2018 року.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА902010/2018/00105 від 17.09.2018 року, № UА902010/2018/00095 від 28.08.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської митниці ДФС () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» () суму сплаченого судового збору в розмірі 7 799 грн. 87 коп.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя Стефанов С.О.