Справа № 806/2811/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2811/18

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

30 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження 06 серпня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача- ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними,визнання протиправним та скасування п.2 протоколу №121 від 24.11.2017, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :
13.06.2018 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому вона просить:

- визнати дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - протиправними;

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 протоколу № 121 від 24.11.2017 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті чоловіка, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є дружиною померлого ОСОБА_2 , що проходив військову службу у Збройних силах СРСР з 1960 до 12.01.1987. Під час проходження військової служби ОСОБА_2 отримав захворювання, яке пов`язане із проходженням військової служби, що підтверджується копією витягу з протоколу від 21.07.2009 № 86 засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. Подальше прогресування серцево-судинних захворювань призвело до розвитку набряку головного мозку, що стало причиною смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою про смерть. Захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. 27.09.2017 позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю чоловіка - ОСОБА_2 внаслідок захворювання, що пов`язане із проходження ним військової служби. 24.11.2017 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, що ОСОБА_2 на час смерті не був військовослужбовцем, а смерть не є наслідком виконання обов`язків військової служби, та не пов`язана із проходженням військової служби. Крім того, вказане звернення надійшло у понад 3-річний термін після смерті ОСОБА_2 , що не відповідає вимогам п.8 ст.16-3 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України № 2011-ХІІ). Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує її право на соціальний захист, що гарантоване Конституцією України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування п.2 протоколу № 121 від 24.11.2017, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, при розгляді справи з боку суду було допущено порушення вимог норм матеріального права, а також допущено недодержання норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с. 46).

За життя ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 1960 року до 12.01.1987.

Згідно з витягом з протоколу від 21.07.2009 № 86 засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв під час проходження військової служби ОСОБА_2 отримав захворювання: «Початковий атеросклероз аорти, вінцевих судин серця, атеросклеротичний кардіосклероз, Но (а.с. 49).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, згідно з свідоцтва про смерть, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від 22.04.2009 Серії НОМЕР_1 та довідкою про причину смерті № 93 від 20.04.2009 (а.с. 47-48).

21.07.2009 протоколом засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 21.07.2009 № 86 встановлено, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1939 року народження, отримане ним під час проходження військової служби: «Початковий атеросклероз аорти, вінцевих судин серця, атеросклеротичний кардіосклероз, Но», - що підтверджується постановою ВЛК при в/ч НОМЕР_2 від 29.11.1986. Подальше прогресування серцево-судинних захворювань призвело до розвитку: «Набряку головного мозку. Атеросклерозної мішотчастої аневризми внутрішньої сонної артерії», - що стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка підтверджена свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.04.2009, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області та довідкою про причину смерті №93 від 20.04.2009 виданою ВМКЦ ЦР. Захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 49).

27.09.2017 ОСОБА_1 звернулася до Міністерства оборони України через Новоград-Волинський-Червоноармійський об`єднаний міський військовий комісаріат з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю чоловіка - ОСОБА_2 внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби (а.с. 50).

Новоград-Волинським-Червоноармійським об`єднаним міським військовим комісаріатом було оформлено та через Житомирський обласний військовий комісаріат надіслано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України усі необхідні документи для прийняття рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

24.11.2017 протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.11.2017 № 121 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема з підстав, що її чоловік ОСОБА_2 на час смерті не був військовослужбовцем, а смерть не є наслідком виконання обов`язків військової служби, оскільки згідно з висновком військово-лікарської комісії Центрального регіону від 21.07.2009 смерть пов`язана проходженням військової служби, що не є тотожним. Крім того, звернення ОСОБА_1 за призначенням допомоги надійшло понад 3-річний термін після смерті чоловіка, що не відповідає вимогам п.8 ст.16-3 Закону України № 2011-ХІІ (а.с. 51).

Перевіривши матеріали справи, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Так, відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону №2011-ХІІ, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Суд першої інстанції встановив, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент смерті, а саме Закон України № 2011-ХІІ, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» № 328 від 03.11.2006, який діяв з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Порядок № 499).

Суд першої інстанції в рішенні посилався на те, що позивач на час смерті (20.04.2009) не був військовослужбовцем, (звільнений з військової служби у січні 1987 року) та згідно з висновком військово-лікарської комісії Центрального регіону від 21.07.2009 - його смерть, пов`язана з проходженням військової служби, що не є тотожним, отже право на отримання одноразової грошової допомоги за ст.16 Закону України № 2011-ХІІ та Порядку № 499 у позивача відсутнє.

Колегія суддів не погоджується з даним твердженням з огляду на наступне.

Порядком № 499 не було передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибелю (смертю) військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Таке право виникло з 25 грудня 2013 року у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

За п.1 ч.4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

У зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті нормативно-правого акта.

Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, зазначено положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 по справі К/9901/3406/18 (761/18099/15-а).

Суд першої інстанції в рішенні зазначає, що ч.8 ст.16-3 Закону України № 2011-ХІІ встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Житомирського обласного військового комісаріату, як уповноваженого органу, за отриманням допомоги. Доказами на підтвердження даного факту, є наявні в матеріалах справи заява від 06.03.2012 року, зареєстроване за вх.№П-104 та заява від 04.02.2015 року зареєстроване за вх.№П-87, які у свою чергу відповідачем не були спростовані.

Щодо посилання суду першої інстанції в рішенні на аналогічну правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 у справі №750/5074/50 то, необхідно зазначити, що при дослідженні вказаної постанови колегією суддів встановлено, що предметом спору у вказаній вище справі, на відміну від спору, що розглядається у цій справі, була відмова Міністерства оборони України в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що в поданих особою документах відсутні ті, які свідчать про причини та обставини поранення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, не з`ясовано та не враховано всі обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними,визнання протиправним та скасування п.2 протоколу №121 від 24.11.2017, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу скасувати.

Ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

- визнати дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей - протиправними;

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 протоколу № 121 від 24.11.2017 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві , затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, а саме: 25.12.2013.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 листопада 2018 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.