Справа № 540/2213/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2213/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компаня "Оранта" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання прийняти постанову про відновлення втраченого виконавчого провадження,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Національне акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - позивач, ПАТ «НАСК «Оранта») звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - УДВС ГТУЮ), щодо відновлення втраченого виконавчого провадження, прийняття рішення про зняття арешту з майна, що розташоване за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Олександра Невського, буд. 17;

- зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, винести постанову про відновлення втраченого виконавчого провадження;

- зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, зняти арешт з належного ПАТ "НАСК" ОРАНТА" майна, що розташоване за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Олександра Невського, буд. 17.

В обґрунтування позову ПАТ «НАСК «Оранта» зазначає, що є власником нежитлового приміщення, що розташовано за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Олександра Невського, буд. 17.

З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на зазначене нежитлове приміщення постановою про арешт майна №АВ 207403 від 08.09.2010 року Залізничним ВДВС Сімферопольського МУЮ накладено арешт.

На сьогоднішній день, позивач не має відкритих виконавчих проваджень на території АРК.

У зв'язку з тимчасовою окупацією території, позивач не має можливості звернутись до Залізничного ВДВС Сімферопольського МУЮ з клопотанням про зняття арешту.

З метою відновлення втраченого виконавчого провадження та зняття арешту з власного майна, позивач звернувся до УДВС ГТУЮ з відповідним клопотанням.

05.10.2018 року відповідачем на адресу ПАТ «НАСК «Оранта» надіслано лист, яким у задоволенні клопотань відмовлено.

Позивач з наведеною відмовою не згоден, вважає, що існування постанови про арешт належного йому майна порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

12 листопада 2018 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем, у зв'язку з чим, ухвалою від 19.11.2018 року провадження у справі відкрито, судове засідання призначено на 29.11.2018 року.

29.11.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання призначене на 29.11.2018 року не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджено підписом вповноваженої особи УДВС ГТУЮ на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення з індексним №73 6.

Частиною 3 статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. ст. 194 та 205 КАС України суд вважає, що подання позивачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження та неприбуття без поважних причин відповідача не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.02.2011р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця Невського Олександра, будинок 17 внесено запис про державну реєстрацію права власності за Національною акціонерною страховою компанією «Оранта». Підставою виникнення права власності визначено договір купівлі-продажу від 25.07.2000 року.

09.09.2010 року за №10229561 реєстратором Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника АВ 207403 від 08.09.2010 року, винесеної Залізничним відділом державної виконавчої служби внесено запис про обтяження зазначеного нерухомого майна.

14.09.2018 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з заявою про відновлення втраченого виконавчого провадження, виконання за яким здійснювалось на тимчасово окупованій території АР Крим, в якому просив відновити виконавче провадження, в рамках якого Залізничним відділом державної виконавчої служби Сімферопольського МУЮ було прийнято постанову про арешт майна №АВ 207403 від 08.09.2010 року.

Своїми листами від 07.06.2018 року №5133/02.3-19 та від 05.10.2018 року №15668/4 відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відповідно повідомили позивача, що у зв'язку з тим, що неможливо ідентифікувати в якому виконавчому провадженні (при виконанні яких виконавчих документів) винесено постанову про арешт майна боржника №АВ 207403 від 08.09.2010 то й неможливим є прийняти рішення про відновлення втраченого виконавчого провадження.

Позивач вважає, що бездіяльність УДВС ГТУЮ щодо відновлення втраченого виконавчого провадження та прийняття рішення про зняття арешту з належного йому майна є неправомірною, через що звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 6 ст. 24 Закону України від 21.04.1999 №606 «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови про накладення арешту, далі - Закон №606) передбачено, що за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Частиною 1 ст. 50 зазначеного закону (в редакції на час винесення постанови про накладення арешту) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п.1 ч.6 ст. 55 Закону №606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. (ч.1 ст. 55 Закону №606).

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів існування на момент розгляду спору у суді виконавчих проваджень, виконання яких здійснювалось на території АР Крим та м. Севастополя у межах яких ПАТ «НАСК «Оранта» виступає боржником та накладено арешт на її майно. Такі виконавчі провадження відповідачу не передавались. За допомогою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень ідентифікувати в якому виконавчому провадженні винесено постанову про арешт майна боржника №АВ 207403 від 08.09.2010 не вдалося.

Таким чином, відповідач, наразі, не може пояснити на забезпечення виконання якого виконавчого документа існує обтяження майна позивача, накладене постановою про арешт майна боржника №АВ 207403 від 08.09.2010

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Натомість право позивача на об'єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Невського Олександра підтверджено Інформаційною довідкою №115978155 від 02.03.2018 року (т.с.1 а.с.10).

Як встановлено ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містили й редакції Закону України «Про виконавче провадження», які діяли у період з дати накладення арешту до теперішнього часу.

Проте, відповідач не може вказати чи було виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна №АВ 207403 від 08.09.2010 року закінчено, однак в той же час зазначає, що інформація стосовно перебування такого виконавчого провадження на виконанні - відсутня.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем.

Відповідно до цієї норми особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, державний виконавець позбавлений права на зняття арешту з майна, у випадку відсутності виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в іншій спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачем не доведено наявність відкритого виконавчого провадження та не підтверджено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача, на підставі постанови про арешт від 08.09.2010 серії АВ № 207403, а наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про цей арешт перешкоджає позивачу розпоряджатись своїм правом власності, керуючись вимогами ч. 2 ст. 5 КАС України, суд дійшов висновку, що його позов слід задовольнити шляхом скасування арешту та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту.

Таким чином, способом захисту права власника арештованого майна, є зняття арешту з майна та прийняття державним виконавцем відповідної постанови, при цьому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна не пов'язано з правомірністю такого арешту.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.04.2014р. № К/800/18629/13.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо відновлення втраченого виконавчого провадження, зобов'язання відповідача, винести постанову про відновлення втраченого виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

З позовної заяви слідує, що позивач вбачав процедуру відновлення виконавчого провадження - обов'язковим етапом зняття арешту з його майна.

Натомість, як вже було зазначено судом раніше, для відновлення порушеного права позивача достатньо рішення суду в частині позовних вимог щодо скасування арешту та зобов'язання відповідача прийняти відповідну постанову.

Статтею 5 КАС України вказано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а судовому захисту підлягає порушене право позивача.

Згідно пункту 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Аналізуючи вказані норми законодавства суд зазначає, що позивачем, не обґрунтовано в чому саме, полягає порушення його прав та законних інтересів у зв'язку з відмовою відповідача відновити виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна №АВ 207403 від 08.09.2010 року.

Таким чином, на думку суду, дійсна мета даного позову, обґрунтована позивачем - зняття арешту з його майна досягнута шляхом задоволення судом в цій частини позовних вимог, а тому визнання неправомірною бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо відновлення втраченого виконавчого провадження, зобов'язання відповідача, винести постанову про відновлення втраченого виконавчого провадження не призведе до більш ефективного захисту прав позивача.

Таким чином в задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати арешт нерухомого майна - нежилого приміщення, літ. Б, Д, Е, адреса: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця Невського Олександра, будинок 17, накладений постановою про арешт майна боржника АВ 207403 від 08.09.2010 року Залізничним відділом державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції.

Зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зняти арешт з належного ПАТ "НАСК" ОРАНТА" майна - нежилого приміщення, літ. Б, Д, Е, адреса: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця Невського Олександра, будинок 17.

В інший частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 11.5