Справа № 805/1819/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року справа №805/1819/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Голуба П.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 р. (у повному обсязі виготовлено та підписано 03 серпня 2018 року у м. Слов'янськ) у справі № 805/1819/18-а (головуючий І інстанції суддя Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання дій відповідача протиправним та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) 13.03.2018 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач), з урахуванням уточнень, просив визнати протиправними дії відповідача, скасувати постанову відповідача від 13 лютого 2018 року, згідно якої позивачу на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 186150 грн.; закрити справу про накладення штрафу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року у справі № 805/1819/18-а у задоволенні позову відмовлено (а.с. 117-120).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 124-131).

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що планова перевірка в формі інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 службовими особами відповідача була призначена з порушенням ст. 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»; порушено процедуру початку планової перевірки; порушено п. 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2013 року № 509. Крім того, незважаючи на абз. 11 ст. 7 Закону № 877 відповідач наклав на позивача суму штрафу у розмірі 186150 грн.

Апелянт звертає увагу на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Вказує, що непроведення індексації заробітної плати треба відносити до недотримання мінімальної державної гарантії в оплаті праці тільки у випадку не проведення індексації мінімальної заробітної плати.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому роз'яснив поняття інспекційна перевірка, дав аналіз мотивувальної частини судового рішення з контраргументацією доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник позивач підтримав доводи апеляційної скарги. Пояснив, що бухгалтер до його довірителя приходить час від часу і те, що останній не нарахував індексацію заробітної, не провина позивача і це не спів мірно з сумою штрафу. При накладенні штрафу не було дотримано принципу пропорційності. Просив кваліфікувати відсутність відзиву на апеляційну скаргу, як згоду з її доводами.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Дотримався позиції, викладеної у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданого відзиву, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем, основним видом діяльності є виробництво олії та тваринних жирів.

На адресу відповідача надійшов лист Добропільского об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30 жовтня 2017 року № 18918/06, яким відповідачу надано інформацію стосовно позивача як страхувальника, у якого протягом року не підвищувалась заробітна плата, або сума підвищення становить менше суми нарахованої індексації (а.с. 38).

Листом від 20 листопада 2017 року № 043/7983 відповідач звернувся до позивача про надання інформації щодо вказаного факту (а.с. 40).

Листом від 18 грудня 2017 року позивач надав відповідь, у якій, між іншим зазначив, що «підвищення мінімальної заробітної плати згідно законодавства України встановлено 3200 грн. За липень 2017 року індекс інфляції склав 0,0 тому індексація не проводилась» (а.с. 43).

Відповідно до наказу першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області від 10.01.2018 року № 54/15-14 згідно пп. 6 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування» наказано провести інспекційне відвідування суб'єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у період з 19.01.2018 року по 22.01.2018 року з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині не проведення індексації та не підвищення мінімальної заробітної плати у 2017 році (а.с. 44).

Під час інспекційного відвідування вказано на порушення абз.5 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.2.4.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17 липня 2003 року № 1078, а саме: позивачем не нараховано індексацію з червня 2017 року наступним працівникам: ОСОБА_4 в червні 2017 року у сумі 62, 31 грн., ОСОБА_5 в червні 2017 року у сумі 62, 31, ОСОБА_6 в червні 2017 року у сумі 62, 31 грн., ОСОБА_7 в червні 2017 року у сумі 62, 31 грн., ОСОБА_8 в червні 2017 року у сумі 62, 31 грн., в липні 2017 року у сумі 62, 31 грн., в серпні 2017 року у сумі 62, 31 грн., в вересні 2017 року у сумі 116, 20 грн., в жовтні 2017 року у сумі 116, 20 грн., в листопаді 2017 року у сумі 116, 20 грн., в грудні 2017 року у сумі 179, 72 грн., що свідчить про недотримання ФОП ОСОБА_3 мінімальних державних гарантій в оплаті праці в частині не нарахування індексації заробітної плати 5 працівникам. За результатами інспекційного відвідування було складено акт від 22 січня 2018 року № 05-09-3339/0002 (а.с. 8).

Відповідачем 22 січня 2018 року на підставі акту перевірки винесено припис № 05-09-3339/0002/0003 про усунення виявлених під час проведеної перевірки порушень до 22 лютого 2018 року, яке отримано позивачем 06.02.2018 (а.с. 45-48).

На підставі акту перевірки № 05-09-3339/002 від 22 січня 2018 прийнято постанову № 05-09-3339/002/23 від 13 лютого 2018 року про застосування до позивача штрафу в сумі 186 150 грн., у зв'язку із порушенням останнім абз. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.п.2,4,5 Порядку № 1078 в частині не нарахування індексації з червня 2017 року наступним працівникам: ОСОБА_4 у червні 2017 року у сумі 62,31 грн.; ОСОБА_5 у червні 2017 року у сумі 62,31 грн.; ОСОБА_6 у червні 2017 року у сумі 62,31 грн.; ОСОБА_7 у червні 2017 року у сумі 62,31 грн.; ОСОБА_8 у червні 2017 року у сумі 62,31 грн., у липні 2017 року у сумі 62,31 у серпні 2017 року у сумі 62,31 грн., у вересні 2017 року у сумі 116,20 грн., у жовтні 2017 року у сумі 116,20 грн., у листопаді 2017 року у сумі 116,20 грн., у грудні 2017 року у сумі 179,72 грн. (а.с. 8).

Порушення, встановлені відповідачем, були усунені позивачем, що підтверджується наявними квитанціями від 24 січня 2018 року (а.с. 93-94).

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття відповідачем постанови від 13 лютого 2018 року № 05-09-3339/0002/23, згідно якої на позивача накладено штраф у розмірі 186150 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову правомірним, з огляду на наступне.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Управління Держпраці є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, затвердженого наказом Держпраці від 04.02.2016 року № 8.

Управління Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністра соціальної політики, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням. Управління Держпраці здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації.

Крім цього, відповідно до вимог частини 1 статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці N 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, яка ратифікована Законом України N 1985-IV від 08 вересня 2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і у будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке інспектується.

Відповідно до частини 2 статті 12 Конвенції, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у період з 19.01.2018 по 22.01.2018 відповідачем на підставі наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 10.01.2018 N 54/15-14 проведено інспекційне відвідування позивача з питань дотримання вимог законодавства про працю, в частині не проведення індексації та не підвищення мінімальної заробітної плати у 2017 році. Підставою для перевірки позивача став лист Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30.10.2017 року № 18918/06, яким Управлінню Держпраці надано інформацію стосовно позивача як страхувальника, у якого протягом року не підвищувалась заробітна плата або сума підвищення становить менше суми нарахованої індексації. Внаслідок чого, листом від 20.11.2017 року № 04.3/7983 відповідач звернувся до позивача з проханням надати пояснення щодо викладеного факту та позивач надав пояснення, які є невмотивованими та не спростовують інформацію Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Таким чином, перевірку позивача було проведено відповідачем правомірно в межах повноважень та за наявності передбачених законодавством підстав.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про оплату праці" норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості (стаття 9 Закону України "Про оплату праці").

Статтею 2 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що на основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.

Мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою (стаття 11 Закону України "Про оплату праці").

Як правильно встановлено судом першої інстанції, індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією, оскільки стосується працівників і їх сімей.

Водночас, статтею 95 КЗпП України визначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Абзацем 5 ст. 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Таким чином, фіксована сума індексації виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації.

Так, згідно із статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" станом на 1 січня 2017 встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2017 року - 1600 грн., з 01.05.2017 року - 1684 грн., з 01.12.2017 року - 1762 грн.

ФОП ОСОБА_3 з 01.01.2017 було встановлено працівникам заробітну плату у розмірі: ОСОБА_4 - 3200 грн., ОСОБА_8 - 3200 грн., ОСОБА_5 - 3200 грн., ОСОБА_6 - 3200 грн., ОСОБА_7 - 3850 грн.

Таким чином, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації повинно було здійснюватись з лютого 2017 року.

Разом з тим, з червня 2017 року позивачем не нараховано індексацію зазначеним вище працівникам: ОСОБА_4 у червні 2017 року у сумі 62, 31 грн., ОСОБА_5 в червні 2017 року у сумі 62, 31, ОСОБА_6 в червні 2017 року у сумі 62, 31 грн., ОСОБА_7 в червні 2017 року у сумі 62, 31 грн., ОСОБА_8 в червні 2017 року у сумі 62, 31 грн., в липні 2017 року у сумі 62, 31 грн., в серпні 2017 року у сумі 62, 31 грн., в вересні 2017 року у сумі 116, 20 грн., в жовтні 2017 року у сумі 116, 20 грн., в листопаді 2017 року у сумі 116, 20 грн., в грудні 2017 року у сумі 179, 72 грн.

Зазначене свідчить про недотримання ФОП ОСОБА_3 мінімальних державних гарантій в оплаті праці в частині не нарахування індексації заробітної плати 5 працівникам.

Позивачем не надано до відповідача належних та допустимих доказів щодо спростування виявлених порушень законодавства про працю.

Навпаки, на виконання припису від 22.01.2018 № 05-09-3339/0002/0003 позивач повідомив Управління Держпраці про усунення виявлених порушень в повному обсязі листом від 07.02.2018 № 1389/15-14-3/18, тобто, визнав допущені ним порушення законодавства про працю.

Відповідно до п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачене ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади;

- акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Повноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п. 3-4).

Управлінням Держпраці прийнято рішення про розгляд справи про накладення штрафу від 01.02.2018 року та розгляд справи було призначено на 13.02.2018 року.

Відповідно до п. 6 Постанови № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Управлінням Держпраці повідомлено позивача рекомендованим листом про розгляд справи не пізніш ніж за 5 днів до дати розгляду справи, а саме: 06.02.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 48).

Відповідно до п. 7 Постанови № 509 справа розглянута за участю позивача, один примірник постанови про накладення штрафу від 13.02.2018 на 2 арк. позивач отримав 13.02.2018, що підтверджується підписом самого позивача (а.с. 8).

За таких обставин, Управлінням Держпраці під час проведення інспекційного відвідування були дотримані вимоги постанови № 509, що спростовує твердження позивача в зазначеній частині.

Доводи апелянта стосовно порушення відповідачем процедури початку планової перевірки не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем такий вид перевірки не проводився. Та обставина, що в рішенні суду першої інстанції вжите словосполучення позапланова перевірка, на суть спору не впливає.

Відповідно до абзацу 4 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Щодо заяви представника позивача про кваліфікування відсутності відзиву на апеляційну скаргу як згоду з її доводами, то суд вважає її хибною. Відзив на апеляційну скаргу наданий представником відповідача і зареєстрований 26.11.2018 року. Та обставина, що він поданий не в строк, зазначений в ухвалі суду, не може бути підставою для його неприйняття. Щодо посилання представника позивача на ч. 4 ст. 159 і ч. 4 ст. 304 КАС України, то суд апеляційної інстанції розцінює вказані норми як диспозитивні, оскільки це є право суду, а не його обов'язок.

Відносно пропорційності застосованих заходів відповідальності, то санкції ст. 265 КЗпП України є конкретними за кожне порушення і не містять альтернативи щодо їх розміру.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції що відповідачем правомірно застосовано штраф за порушення законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 186 150, 00 грн. та не приймає до уваги доводи позивача, що відповідач не вправі накладати штраф у розмірі 186 150, 00 грн. за не проведення індексації, оскільки це не є недотриманням мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зазначеній в постанові від 12.04.2018 у справі № 816/2325/16.

Посилання на абз. 11 ст. 7 Закону № 877 також є недоречним з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Згідно з частиною 4 статті 2 цього Закону України «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності», заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації- з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частини 5 статті 2 Закону).

Тобто, норми ч. 11 ст. 7 Закону № 877 відсутні у переліку норм наведених у ч. 5 ст. 2 Закону № 877, дотримання яких для відповідача є обов'язковим.

Крім того, застосуванню у даному випадку підлягає норма ст. 265 КЗпП України, як спеціальна норма, а підставою для накладення штрафу відповідно до ст. 265 КЗпП України є акт інспекційного відвідування, у якому зафіксовані порушення вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, незалежно від їх подальшого усунення.

Доводи щодо порушення ст. 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Законом України від 7.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності продовжено до 31 грудня 2018 року.

Згідно з оновленою ст. 6 Закону України від 03.11.2016 № 1728-VIII «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати перелік органів державного нагляду (контролю), на які не буде поширюватися дія цього Закону, серед яких є Державна служба України з питань праці (Держпраці) та її територіальні органи.

Таким чином, відповідачем правомірно на підставі статті 265 КЗпП України притягнуто позивача до відповідальності в зв'язку із порушенням мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова від № 05-09-3339/002/23 від 13 лютого 2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є законною в частині нарахованого штрафу в розмірі 186 150,00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем під час розгляду справи не доведено, що постанова від 13 лютого 2018 року № 05-09-3339/0002/23, згідно якої на позивача накладено штраф у розмірі 186150 грн., є протиправною та підлягає скасуванню.

У клопотанні щодо повернення помилково сплаченого судового збору слід відмовити, оскільки воно підлягає розгляду судом першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 р. у справі № 805/1819/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 3 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко