Справа № 826/7923/16
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7923/16 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Головань О.В.
Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви про визнання протиправними рішень Міністерства охорони здоров'я України (далі по тексту - МОЗ України), в порядку ст. 383 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій останній просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та задовольнити подану заяву.

Заслухавши сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 (2003 р.н.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров'я України в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність МОЗ України щодо не прийняття рішення про доцільність лікування за кордоном ОСОБА_4 (2003 р.н.);

- визнати протиправною бездіяльність МОЗ України щодо не визначення загальної суми, пов'язаної із направленням на лікування за кордон ОСОБА_4 (2003 р.н.) та витрат і джерела їх покриття;

- визнати протиправною бездіяльність МОЗ України щодо не взяття ОСОБА_4 (2003 р.н.) на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном;

- визнати протиправною бездіяльність МОЗ України щодо не оплати лікування за кордоном ОСОБА_4 (2003 р.н.);

- визнати протиправним Рішення засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон, датоване 17.08.2015 року, оформлене випискою з протоколу №5;

- визнати протиправним Рішення засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон, оформлене випискою з протоколу №1 від 22.02.2016 року;

- зобов'язати МОЗ України прийняти рішення про доцільність лікування за кордоном ОСОБА_4 (2003 р.н.) та рішення щодо визнання загальної суми, пов'язаної із направленням на лікування за кордон ОСОБА_4 (2003 р.н.) та витрат і джерела їх покриття;

- зобов'язати МОЗ України взяти ОСОБА_4 (2003 р.н.) на облік хворих що потребують оплати лікування за кордоном;

- зобов'язання МОЗ України здійснити оплату вартості лікування за кордоном ОСОБА_4 (2003 р.н.) у розмірі 265 626,00 євро (еквівалент в гривнях по курсу НБУ станом на дату звернення з позовною заявою складає 7 484 331,30 грн.) шляхом переказу коштів на рахунок німецької клініки Unіversitatsklinikum Schleswig-Holstein.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року зазначений позов був задоволений частково. Так, судом було визнано протиправною бездіяльність МОЗ України щодо не прийняття рішення про доцільність лікування за кордоном ОСОБА_4 (2003 р.н.); визнано протиправною бездіяльність МЩЗ України щодо не визначення загальної суми, пов'язаної із направленням на лікування за кордон ОСОБА_4 (2003 р.н.) та витрат і джерела їх покриття; визнано протиправною бездіяльність МОЗ України щодо не взяття ОСОБА_4 (2003 р.н.) на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном; визнано протиправним Рішення засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон, датоване 17.08.2015 року, оформлене випискою з протоколу №5; визнано протиправним Рішення засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон, оформлене випискою з протоколу №1 від 22.02.2016 року; зобов'язано МОЗ України розглянути питання щодо доцільності лікування за кордоном, взяття на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном і щодо оплати вартості проведення лікування ОСОБА_4 (2003 р.н.) у розмірі 265 626 євро 00 центів.

Зазначена постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 не оскаржувалася і набрала законної сили 01.12.2017 року.

02.04.2018 року на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року по справі № 826/7923/16 МОЗ України прийнято рішення, оформлене Випискою з протоколу № 4 засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон.

17.04.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56191517 про зобов'язання МОЗ України розглянути питання щодо доцільності лікування за кордоном, взяття на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном і щодо оплати вартості проведення лікування ОСОБА_4 (2003 р.н.) у розмірі 265 626 євро 00 центів.

10.06.2018 року МОЗ України до Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України було подано заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом із вказаною заявою відповідачем було надано Виписку з Протоколу №4 засідання Комісії МОЗ України з питань направлення для лікування за кордон, датовану 02.04.2018 року.

Відповідно до резолютивної частини Виписки з протоколу №4 Комісія МОЗ України вирішила (а.с.166-169):

- відмовити у черговому взятті ОСОБА_4 (2003 р.н.) на облік хворих, що потребують лікування та здійснити доплату до її основного лікування у клініці Universitatsklinikum Schleswig-Holstein, Німеччина, оскільки відповідне рішення було прийнято комісією до ухвалення постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року у справі № 826/7923/16;

- відмовити у відшкодуванні ОСОБА_3 коштів у сумі 265 626,00 євро витрачених з особистих джерел на лікування ОСОБА_4 (2003 р.н.);

- для перевірки інформації, наданої Департаментом охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 08.02.2018 року №1096/29-18, та прийняття відповідного рішення матеріали справи ОСОБА_4 (2003 р.н.) передати до правоохоронних органів.

07.06.2018 року ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 звернувся до суду з відповідною заявою про визнання протиправними рішень, прийнятих Міністерством охорони здоров'я України на виконання постанови суду від 02.11.2017 року, в порядку ст. 383 КАС України.

Вважаючи протиправним Рішення МОЗ України від 02.04.2018, оформлене випискою з протоколу № 4 засідання Комісії МОЗ України з питань направлення для лікування за кордон, позивач звернувся до суду за захистом прав та законних інтересів малолітньої дитини ОСОБА_4 (2003 р.н.).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про визнання протиправними рішень відповідача, в порядку ст. 383 КАС України, дійшов висновку, що резолютивна частина постанови не містить обов'язку МОЗ України прийняти рішення конкретного змісту, тоді як зобов'язує розглянути лише певне питання.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно ст. 129-1 Конституції України - судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами 1-2 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року в частині зобов'язання МОЗ України розглянути питання щодо доцільності лікування за кордоном, взяття на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном і щодо оплати вартості проведення лікування ОСОБА_4 (2003 р.н.) у розмірі 265 626 євро 00 центів, МОЗ України було розглянуто по суті вказане питання та прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви позивача, яке оформлено рішенням засідання комісії МОЗ України від 02.04.2018 з питань направлення на лікування за кордон (виписка з протоколу № 4).

Обґрунтовуючи подану заяву та апеляційну скаргу позивач зазначає, що МОЗ України не виконано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року, оскільки в ній міститься посилання на врахування висновків суду при розгляді питання по суті, чого зроблено не було.

В свою чергу, МОЗ України було надано пояснення, в яких зазначено, що на виконання рішення суду від 02.11.2017 року було розглянуто питання щодо доцільності лікування за кордоном, взяття на облік хворих, що потребують оплат: лікування за кордоном і щодо оплати вартості проведення лікування ОСОБА_4 (2003 р.н.)у розмірі 265 626,00 євро та прийнято відповідне рішення про яке повідомлено позивача.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даному спорі сторони по-різному зрозуміли зміст та резолютивну частину постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року у справі №826/7923/16, а саме: відповідач дійшов висновку про те, що судовим рішенням на нього покладено обов'язок розглянути заяву позивача по суті з прийняттям будь-якого рішення по суті, то позивач дійшов висновку про те, що рішення має бути конкретного змісту.

Вказане питання не було предметом звернення до суду про його роз'яснення в порядку ст. 254 КАС України, тоді як зміст як мотивувальної, так і резолютивної частини постанови містять різні посилання.

Колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріалів справи дійшла висновку, що резолютивна частина постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року не містить обов'язку МОЗ України прийняти рішення конкретного змісту, проте зобов'язує відповідача розглянути певне питання.

Таким чином, в даному випадку підстави передбачені ч. 6 ст. 383 КАС України для задоволення поданої заяви ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 (2003 р.н.) відсутні.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 03.12.2018.