Справа № 0940/2274/18
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"03" грудня 2018 р. справа № 0940/2274/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксани Дмитрівни, державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Костей Руслана Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Глибівська сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області, про визнання протиправними та скасування рішень №44030077 від 14.11.2018 та №44039308 від 14.11.2018, -

В С Т А Н О В И В:

28.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксани Дмитрівни, державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Костей Руслана Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Глибівська сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області, про визнання протиправними та скасування рішень №44030077 від 14.11.2018 та №44039308 від 14.11.2018.

Підставою звернення до суду із вказаною позовною заявою стало неправомірне, на думку позивача, винесення державним реєстратором прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Костей Русланом Васильовичем рішення №44039308 від 14.11.2018 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та проведення державним реєстратором прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксаною Дмитрівною на підставі рішення Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області №223-20/2017 від 26.10.2018 реєстрації права власності на земельну ділянку, оформленої рішенням №44030077 від 14.11.2018.

Позивач, правовідносини, з приводу яких виник спір вважає публічно-правовими та такими, що належать до юрисдикції адміністративного суду, відтак, для захисту своїх прав звернувся із позовною заявою до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Так, позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.12.2017 ним, через представника ОСОБА_4, відповідно до вимог абз. 2 п. 1 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1017 га, що розташована по вул. Гагаріна, с. Глибівка, Богородчанського району, Івано-Франківської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з присвоєнням їй кадастрового номеру НОМЕР_1 та отримано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 18.12.2017.

14.11.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Костей Русланом Васильовичем за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №44039308 про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, з підстав наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) вже зареєстровано за іншим суб'єктом.

З матеріалів справи слідує, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксани Дмитрівни від 14.11.2018 за №44030077 на підставі рішення Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність» №223-20/2017 від 26.10.2018 на спірну земельну ділянку площею 0,1017 га зареєстровано право комунальної власності за Глибівською сільською радою.

Таке рішення від 14.11.2018 за №44030077 позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, та як наслідок, вважає, що з незаконності даного рішення випливає незаконність рішення №44039308 від 14.11.2018 як похідної вимоги.

Розглянувши та дослідивши матеріали позовної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (надалі по тексту також - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії», заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &lp;…&gs; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із пунктами 1 та 2 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Статтею 19 КАС України визначено перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, згідно із пунктом 1 частини 1 вказаної статті, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).

Так, участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати у зв'язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Правовий статус сільських, селищних, міських рад визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 за №280/97-ВР.

Зі змісту статті 10 зазначеного Закону слідує, що ради є органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси відповідних територіальних громад та здійснюють повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, виконавчі органи місцевого самоврядування (виконавчі комітети, відділи, управління, тощо) діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно із частинами 3 та 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Сід підкреслює, що у правовідносинах, з приводу яких виник спір, третя особа - Глибівська сільська рада, діючи як власник відповідних об'єктів комунальної власності, на підставі свого рішення «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність» від 26.10.2018 за №223-20/2017 зареєструвала право комунальної власності на спірну земельну ділянку площею 0,1017 га за Глибівською сільською радою.

Аналіз позовних вимог позивача про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Костей Руслана Васильовича №44039308 від 14.11.2018 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксани Дмитрівни №44030077 від 14.11.2018 про реєстрацію права власності на земельну ділянку за Глибівською сільською радою дає підстави зробити висновок, що вони покликані на відновлення порушеного права позивача на спірну земельну ділянки, перехід права власності на яку до Глибівської сільської ради відбувся за наслідками прийнятого останньою рішення «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність» від 26.10.2018 за №223-20/2017.

Таким чином, звернення позивача до суду із даним позовом пов'язане з необхідністю захисту його прав у приватноправових відносинах, а не у сфері публічно-правових відносин.

При цьому вирішення питання правомірності набуття Глибівською сільською радою права власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність» від 26.10.2018 за №223-20/2017 є поза межами компетенції суду адміністративної юрисдикції.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, від 13.06.2018 у справі №819/362/16, від 04.09.2018 у справі №823/2042/16.

Частиною п'ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частинами 1, 4 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, зокрема, що виникають з цивільних, земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів в даному випадку не є публічно-правовими, оскільки предметом такого спору є захист права власності та розпорядження об'єктом нерухомого майна, тобто, має місце спір приватно-правового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За наведених підстав та вказаних правових норм даний спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі у випадку, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 170, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі №0940/2274/18 за позовною заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксани Дмитрівни, державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Костей Руслана Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Глибівська сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області, про визнання протиправними та скасування рішень №44030077 від 14.11.2018 та №44039308 від 14.11.2018.

Роз'яснити ОСОБА_1, що даний спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Кафарський В.В.