Справа № 826/6158/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6158/18 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 серпня 2018 року (повний текст виготовлено 28 серпня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, зобов'язати відповідача встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда війни, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації вирішити питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни. В решті позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни та ухвалити нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити повністю. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в частині відмови щодо зобов'язання вчинити дії винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач належала до переліку громадян, які залучались до участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони та відповідач має встановити їй статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що встановлення статусу інваліда війни та видача відповідного посвідчення належить до виключної компетенції комісій, рішення яких виноситься колегіально, а тому суд не може перебирати на себе відповідні дискреційні повноваження.

Сторони, будучі повідомлені про день, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянкою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Категорія 1 та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 та вкладки до нього НОМЕР_2 (а.с.21).

Згідно з довідками ДП «Чорнобильсервіс» від 02 лютого 2002 року №7 (а.с.22) та від 21 березня 2002 року №387 (а.с.23) ОСОБА_2 була безпосередньо зайнята на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року №1497-378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05 червня 1986 року №665-195, постановами Кабінету Міністрів України від 29 лютого 1996 року №250, від 07 лютого 2000 року №223, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 та постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 з наступними змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 1994 року за №773, 28 квітня 1986 року та з 29 травня 1986 року по 30 травня 1986 року.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювання та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 31 травня 1993 року №924 (а.с.20), захворювання позивача пов'язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивачу з 19 вересня 1993 року встановлено другу групу інвалідності внаслідок профзахворювання пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копіє. довідки МСЕК серії МСЕ №169060 (а.с.18).

ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою від 05 лютого 2018 року (а.с.25) щодо встановлення їй статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, у відповідь на яку, листом від 13 лютого 2018 року №01-08/1520 (а.с.29) позивача було повідомлено, що позивачем не було подано жодного первинного документу, який би підтверджував її участь у складі формувань Цивільної оборони, тому надати їй статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення немає правових підстав.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни, однак суд не наділений правом встановлювати особі статус інваліда війни та зобов'язувати видати посвідчення інваліда війни, оскільки це є виключною компетенцією комісій, рішення яких виносяться колегіально і будь-які інші органи не можуть цього робити.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда війни та зобов'язання відповідача вирішити питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За п.9 ч.2 ст.7 цього Закону до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отож, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

З матеріалів справи вбачається доведеність факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо прийняття такою особою участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», немає.

Документи, які позивач долучила до своєї заяви, адресованої Управлінню, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що вона брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надала, як до суду, так і до відповідача. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (п.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №753/12234/17, яка в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, суд не може підміняти орган, на який покладено вирішення питання щодо розгляду заяви позивача про встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни та втручатися в дискреційні повноваження відповідача.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції доходить висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда війни та зобов'язання відповідача вирішити питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 03 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма