Справа № 816/1667/18
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/1667/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисака С.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №816/1667/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області (надалі - УМВС в Полтавській області) , в якому просив визнати протиправною відмову, викладену в листі від 24.04.2018 №ЖИ-458/КЦ щодо ненадання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ та зобов'язати відповідача надати йому відповідний статус на підставі п. 3 частини першої ст. 5 Закону України від 24.03.1998 №203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та видати відповідне посвідчення і нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ".

Мотивуючи свої вимоги, позивач посилається на обставини наявності у нього всіх передбачених законом передумов для отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ, як то більш ніж 20-річна вислуга років та інвалідність, яка настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Всупереч позиції відповідача вважає, що термін навчання у цивільному вищому навчальному закладі має зараховуватися до вислуги років не лише для призначення пенсії, але і для отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.06.2018.

У судовому засіданні 13.06.2018 оголошено перерву до 24.07.2018.

14.06.2018 до суду від УМВС України в Полтавській області надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Вказує, що УМВС в Полтавській області не приймало будь-якого рішення про не/встановлення позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ, а лише надавало роз'яснення щодо відсутності підстав для встановлення такого статусу. Вказане свідчить про відсутність предмету спору, оскільки із заявою про видачу посвідчення ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 до УМВС в Полтавській області не звертався, відповідне рішення по суті не приймалося (а.с. 56-58).

18.06.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує, що надавши листа від 24.04.2018 №ЖИ-458/КЦ відповідач, окрім відмови визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ, допустив ще й протиправну бездіяльність (а.с. 67-69).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 за клопотанням сторін для досягнення примирення зупинено провадження у справі.

Ухвалою від 11.09.2018 провадження у справі №816/1667/18 поновлено, справу у зв'язку з недосягненням примирення призначено до судового розгляду на 27.09.2018.

Ухвалою від 27.09.2018 судом здійснено заміну неналежного відповідача - УМВС в Полтавській області на Міністерство внутрішніх справ України (надалі - відповідач, МВС України), натомість УМВС в Полтавській області залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (надалі - третя особа).

28.09.2018 до суду від позивача надійшла позовна заява в новій редакції (а.с. 98-108), в якій ОСОБА_1 просить:

- визнати протиправною відмову МВС України, викладену в листі від 31.07.2018 за вихідним №22/6-3819 щодо невизнання ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ;

- зобовязати МВС України визнати позивача ветераном органів внутрішніх справ України на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та видати відповідне посвідчення і нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ України".

Обґрунтовуючи змінені позовні вимоги, позивач як і до цього виходить з обставин протиправності відмови МВС України, викладеної в листі від 31.07.2018 №22/6-3819, оскільки наявні всі необхідні передумови для надання йому такого статусу, як-то наявність більш ніж 20-річної вислуги років у календарному обчисленні та встановлення другої групи інвалідності через захворювання, повязане з проходженням служби.

Ухвалою від 01.10.2018 суд замінив спрощене провадження загальним, замінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням.

26.10.2018 представник МВС України ОСОБА_2 направив суду відзив на позов, в якому висловив заперечення проти позовних вимог з мотивів відсутності у ОСОБА_1 необхідного стажу служби в органах внутрішніх справ для встановлення йому статусу ветерана з огляду на обставини ненадання жодного підтвердження факту встановлення позивачу другої групи інвалідності внаслідок захворювання, що повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також з огляду на обставини навчання у цивільному вищому навчальному закладі, період якого не можна вважати службою в органах внутрішніх справ в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист". З приводу зобовязання МВС України видати відповідне посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» зазначив, що за наявності статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» обовязок видачі відповідного посвідчення та нагрудного знаку покладено на УМВС в Полтавській області (а.с. 123-126).

Однак суд не приймає до уваги вказаний відзив, оскільки він не підписаний представником відповідача.

Так чи інакше позивач надав відповідь на цей відзив, в якому наполягає на обставинах достатності у нього календарної вислуги для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Ухвалою суду від 30.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судових засіданнях вимоги позову в останній редакції підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник УМВС в Полтавській області проти позову заперечував з мотивів наведених вище.

Відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив. При цьому повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив.

Суд, здійснивши розгляд справи в порядку загального позовного провадження, заслухав пояснення присутніх учасників справи, дослідив письмові докази, зясував фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що ОСОБА_1 в період з 17.05.1995 до 31.07.2014 проходив службу на посадах середнього начальницького складу органів внутрішніх справ в підрозділах УМВС в Полтавській області.

Підполковник міліції, старший інспектор-черговий чергової частини відділення міліції Октябрського районного відділу Полтавського міського управління ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ 31.07.2014 за п. 64 «б» (у запас через хворобу) на підставі наказу УМВС в Полтавській області від 25.07.2014 №337 о/с. Вислуга років станом на 31.07.2014 складає 21 рік 07 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні 22 роки 01 місяць 28 днів. Безперервний стаж служби в органах внутрішніх справ становить 19 років 02 місяці 14 днів (а.с. 17).

Позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи з 09.12.2014 відповідно до довідок до актів огляду МСЕК серії АВ №0187088 від 18.12.2014 та серії АВ №0552746 від 05.01.2017 (а.с. 3-4). Інвалідність встановлена на строк до 01.02.2019.

10.04.2018 ОСОБА_1 звернувся на Урядовий контактний центр із заявою щодо встановлення йому відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998 № 203/98-ВР (надалі - Закон №203/98-ВР) статусу ветерана органів внутрішніх справ (а.с. 18).

Звернення позивача за належністю було направлено до УМВС в Полтавській області та розглянуте його Ліквідаційною комісією.

Так, заступник голови Ліквідаційної комісії УМВС в Полтавській області ОСОБА_3 листом від 24.04.2018 №ЖИ-458/КЦ відмовив ОСОБА_1 у визнанні ветераном органів внутрішніх справ України з тих підстав, що хоча вислуга для призначення пенсії і становить 21 рік 07 місяців 06 днів, однак з них 2 роки 04 місяці 22 дні складає навчання, тому підстави для встановлення статусу «Ветеран ОВС» відсутні. Одночасно повідомлено, що поняття «служба» і «навчання» не є тотожними. Зазначено, що для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ обовязковою умовою є наявність відповідної кількості календарних років вислуги (саме служби), а не інших періодів навчання, роботи тощо, які враховуються при призначенні пенсії (а.с. 19).

13.06.2018 позивач звернувся до МВС України із запитом на отримання публічної інформації стосовно того, яким органом МВС України чи Ліквідаційною комісією УМВС в Полтавській області має видаватися посвідчення «Ветерана ОВС» колишнім працівникам органів внутрішніх справ (а.с. 73).

18.06.2018 листом №22/6-191зі (а.с. 74) Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України повідомив, що уповноваженим органом МВС з питань пенсійного забезпечення є управління координації соціальних та пенсійних питань Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС. Водночас Департамент послався на статтю Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" в частині категорій громадян України, які визнаються ветеранами органів внутрішніх справ.

05.07.2018 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС в Полтавській області з приводу направлення його документів до Управління координації соціальних та пенсійних виплат Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України (а.с. 75).

10.07.2018 за вихідним № 4/809 Ліквідаційною комісією УМВС в Полтавській області документи ОСОБА_1 були направлені до МВС України (а.с. 76), про що позивача повідомлено листом від 10.07.2018 за вихідним 4/810 (а.с. 76).

Як встановив суд з останнього листа УМВС України в Полтавській області, пакет документів містить: заяву на імя начальника УКСПП ДПОСНД МВС ОСОБА_4, копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, 2 фотокартки, копії довідок до актів огляду МСЕК АВ №0187088 від 18.12.2014 та №0552746 від 05.01.2017.

31.07.2018 т.в.о. директора Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України ОСОБА_5 надав відповідь за вихідним № 22/6-3819 від 31.07.2018, в якій зазначив, що навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання) є періодом часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не є видом служби. Тривалість служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ є меншою за 20 років, підстави для видачі йому посвідчення та нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» відсутні. У зв'язку з цим документи та заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику (а.с. 111).

Не погодившись з цією відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" визначено статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Так, звертаючись із заявою від 05.07.2018 до начальника управління координації соціальних та пенсійних питань Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України через УМВС України в Полтавській області, ОСОБА_1 прохав надати йому статус ветерана органів внутрішніх справ України на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та видати відповідне посвідчення і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

Як видно з відповіді Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 31.07.2018 №22/6-3819 відмова ґрунтується на висновку, відповідно до якого період навчання у цивільному вищому навчальному закладі не зараховується до вислуги років для встановлення статусу ветерана органів справ, натомість цей період враховується лише для призначення пенсії відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Надаючи правову оцінку таким висновкам відповідача, суд виходить з наступного.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.02.2003 у справі № 4-рп/2003 зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не повязується з часом звільнення особи зі служби в цих органах.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 5 цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України: особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

З аналізу наведеної норми слідує, що необхідними і достатніми умовами для визнання особи ветераном органів внутрішніх справ є: 1) встановлення особі інвалідності першої чи другої групи; 2) інвалідність має настати внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ; 3) вислуга військової служби і служби в органах внутрішніх справ становить 20 і більше років.

Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (надалі - Порядок № 393).

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" регулюють сферу правовідносин, що виникають у зв'язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Разом з тим, при вирішенні питання про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ на підставі статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", але для при обчислення вислуги років також слід брати до уваги й положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до статті 1 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до частини другої статті 17 цього ж Закону до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Такий самий порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, передбачає й пункт 2 Порядку №393.

Як свідчать матеріали справи, в період з 01.09.1989 по 25.06.1994 ОСОБА_1 навчався на денному відділенні Полтавського інженерно-будівельного інституту. Після завершення навчання наказом Міністерства оборони України 22.06.1994 №352 ОСОБА_1 присвоєно офіцерське звання лейтенант запасу, що підтверджується атестаційним листом від 03.08.1993 з особової справи та військовим квитком, виданим позивачу 25.06.1994 за №069428 (а.с. 139-141).

Тож з урахуванням особливостей правового регулювання спірного питання, яким статус позивача визнається особливим, а також той факт, що після закінчення вищого навчального закладу позивачу присвоєно офіцерське звання, суд приходить до висновку, що до вислуги років ОСОБА_1 має враховуватися період навчання з 01.09.1989 по 25.06.1994 у Полтавському інженерно-будівельному інституті.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також має вислугу років в органах внутрішніх справ більше 20 років, суд приходить до переконання про наявність усіх передумов та відповідно права позивача на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Правильність такого висновку підтверджується ще обставиною відсутності заперечень з цього приводу з боку відповідача, оскільки наданий ним відзив на позов навмисно чи випадково не підписаний представником, а тому не має ніякої юридичної сили.

Відповідно ж до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин, відмову Міністерства внутрішніх справ України у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ, викладену у листі від 31.07.2018 №22/6-3819 суд визнає протиправною, а позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог зобов'язати МВС України видати відповідне посвідчення та нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ України" суд зазначає таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" та від 01.06.2002 №742 "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ", вказані відзнаки та документи вручаються ветеранам або за його дорученням рідним чи іншим особам, органами пенсійного забезпечення, зокрема МВС, за місцем проживання, про що одержувач розписується у відповідному обліковому документі.

Особи, які мають право на отримання відзнаки та посвідчення, звертаються до ліквідаційної комісії за місцем звільнення зі служби, подаючи необхідні документи, які після їх опрацювання направляються Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України для остаточного оформлення.

Відповідно до вимог п.п. 11 п. 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878, з метою належної організації роботи Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС, підвищення ефективності діяльності з кадрового забезпечення структурних підрозділів апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС наказом МВС від 14.12.2015 № 1570 затверджено "Положення про Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України".

Основними завданнями Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України є: забезпечення організаційно-методичного керівництва, контролю та координації роботи з персоналом, здійснення своєчасного добору персоналу для підрозділів апарату МВС, керівного складу територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Міністром; документальне оформлення вступу, проходження, припинення державної служби та трудових відносин з працівниками апарату МВС, керівниками закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС; прогнозування розвитку персоналу, у тому числі формування резерву керівників, заохочення персоналу до службової карєри, підвищення рівня їх професійної компетентності, оцінювання та атестування; організація професійного навчання, підвищення кваліфікації, перепідготовки та післядипломної освіти персоналу для МВС, Національної гвардії; здійснення у МВС організаційно-штатних заходів з оптимального розподілу та ефективного використання наявної штатної чисельності персоналу, для виконання покладених на МВС завдань та функцій, удосконалення структури і штатів підрозділів МВС з урахуванням міжнародного досвіду; організація освітньої та наукової діяльності вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, науково-дослідних установ, що належать до сфери управління МВС; здійснення аналітичної та організаційної роботи з питань управління персоналом апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що відносяться до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; загальне методичне керівництво роботою з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг колишніми працівниками міліції, службовцями апарату МВС, територіальних закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільненим зі служби, роботи, та членами їх сімей.

Згідно з пп. 41 44 п. 4 зазначеного Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань: видає через кадрові підрозділи територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" колишнім працівникам міліції, у тому числі, пенсіонерам, особам, звільненим зі служби, роботи на пенсію; веде облік осіб, із числа колишніх працівників міліції, службовців апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільнених зі служби, роботи, та членів їх сімей, а також ветеранів органів внутрішніх справ, яким призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тож обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.07.2018 щодо визнання його ветераном органів внутрішніх справ, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні.

Таким чином позовні підлягають частковому задоволенню.

З приводу необхідності встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання судового рішення, на якому наполягає позивач, суд вказує, що зобов'язання подати звіт про виконання судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 382 КАС України, є правом, а не обов'язком суду, тому відповідну вимогу позивача, за відсутності належних обґрунтувань, суд залишає без задоволення.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36040, РНОКПП НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014, ) про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо визнання ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ, викладену в листі від 31.07.2018 за вих. №22/6-3819.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36040, РНОКПП НОМЕР_1) право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36040, РНОКПП НОМЕР_1) від 05.07.2018 щодо визнання його ветераном органів внутрішніх справ, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 26.11.2018.

Суддя ОСОБА_6