Справа № 826/16565/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О.І.

за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Громадської організації «Правозахисний ЛГБТ Центр «Наш світ» про забезпечення позову у справі за позовом Громадської організації «Правозахисний ЛГБТ Центр «Наш світ» до Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Громадська організація «Правозахисний ЛГБТ Центр «Наш світ» звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України та Міністерства внутрішніх справ України в частині невжиття заходів щодо виконання підпункту 3 пункту 105 Плану дій з реалізації Національної стратегії у сфері прав людини на період до 2020 року, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1393-р від 23 листопада 2015 року;

- зобов'язати Національну поліцію України та Міністерство внутрішніх справ України при виконанні підпункту 3 пункту 105 Плану дій з реалізації Національної стратегії у сфері прав людини в явній формі указати захищені ознаки сексуальної орієнтації і транссексуальності у законопроекті щодо забезпечення покарання за злочини, скоєні з мотивів нетерпимості, який має бути розроблений і поданий на розгляд Кабінету Міністрів України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою громадської організації "Правозахисний ЛГБТ Центр "Наш світ" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2018 р. у справі за адміністративним позовом громадської організації "Правозахисний ЛГБТ Центр "Наш світ" до Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 КАС України як визначеного ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суду, якому передаються справи Київського апеляційного адміністративного суду, що ліквідований згідно з Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах» дана справа надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2018 року прийнята до провадження.

22.11.2018 року до апеляційного суду надійшла заява Громадської організації «Правозахисний ЛГБТ Центр «Наш світ» про забезпечення позову шляхом заборони Кабінету Міністрів України вносити будь-які зміни до частини 2 підпункту 3 пункту 105 Плану дій з реалізації Національної стратегії у сфері прав людини на період до 2020 року, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1393-р від 23 листопада 2015 року.

В обґрунтування заявленого клопотання Позивач зазначає, що Відповідачами ініційовані зміни до частини 2 підпункту 3 пункту 105 Плану дій з реалізації Національної стратегії у сфері прав людини в період до 2020 року, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1393-р від 23 листопада 2015 року (далі - План дій).

Так, 26.10.2018 з представниками громадських організацій обговорювався проект розпорядження Кабінету Міністрів України «Про внесення змін у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2015 року № 1393-р», що було підготовлено Міністерством юстиції спільно із заінтересованими органами державної влади цього року. Зазначені зміни заплановані для обговорення 07.12.2018 р. у Верховній Раді України. При цьому згідно інформації, наданої Міністерством юстиції України в листі № 45920/35357-33-18/29 від 13.11.2018 р. та проектом розпорядження Кабінету Міністрів України «Про внесення змін у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2015 року № 1393-р», які направлені у відповідь на адвокатський запит представника Позивача, наразі планується внесення змін до частини 2 підпункту 3 пункту 105 Плану дій, щодо невиконання якого оскаржується бездіяльність Відповідачів, шляхом заміни формулювання пункту &lO;...&gs; забезпечення покарання за злочини, скоєні з мотивів нетерпимості за такими ознаками, як раса, колір шкіри, релігійні переконання, сексуальна орієнтація, транссексуальність, інвалідність, мова, (зміни до пункту 3 статті 67, частини другої статей 115, 121, 122, 126, 127, 129, статті 293), протягом 2 кварталу 2016 року, на «уніфікації термінології, пов'язаної з використанням терміну «нетерпімість» у статті 67 Кримінального кодексу України із внесенням змін до статей 115, 121, 122, 126, 127, 129 з метою забезпечення покарання за злочини, скоєні з мотивів нетерпімості».

Таким чином, на думку заявника, є всі підстави вважати, що Відповідачі в рамках виконання підпункту З пункту 105 Плану заходів з реалізації Національної стратегії у сфері прав людини мають намір суттєво змінити його суть від ухваленого Кабінетом міністрів завдання, і серед іншого, виключити з тексту перелік захищених ознак, в тому числі сексуальну орієнтації та гендерну ідентичність.

Про що додатково свідчить і розроблений Відповідачами проект змін до Кримінального кодексу України, який не направлений на виконання частини 2 підпункту З пункту 105 Плану дій в діючої редакції, згідно якого в п. 3 ст. 67 КК України передбачається заміна обставини, яка обтяжує покарання з вчинення злочину на грунті расової, національної, релігійної ворожнечі чи розбрату або на грунті расової нетерпімості на вчинення злочину з мотивів нетерпімості. При цьому Відповідачі пропонують таку редакцію поняття нетерпімість як примітку до ст. 67 КК України під нетерпімістю слід розуміти відкрите, упереджене, негативне ставлення на основі стереотипних поглядів стосовно категорій осіб, відмінних за такими ознаками, як раса, колір шкіри, релігійні переконання, інвалідність, статева приналежність, мова або іншими ознаками, що виражають приналежність до певної соціальної групи.

Вважають, що це може суттєво вплинути на ефективність майбутнього законодавства в сфері боротьби зі злочинами на ґрунті ненависті, захисту лесбійок, геїв, бісексуальних та трансгендерних людей (ЛГБТ) від таких злочинів. Тим самим, це може привести до скорочення прав та можливостей їх захисту для цієї групи громадян України.

Із зазначених підстав заявник вважає, що є необхідність вжити заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Кабінету Міністрів вносити будь-які зміни до 2 підпункту 3 пункту 105 Плану дій з реалізації Національної стратегії у сфері прав людини в період до 2020 року, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1393-р від 23 листопада 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення адміністративного позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини третьої даної статті ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Положеннями частини першої статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В силу частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб'єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Однак, станом на час розгляду вказаної заяви про забезпечення позову, позивач не надав доказів очевидної протиправності дій суб'єкта владних повноважень та не доводить, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення апеляційного суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, заявник просить заборонити вчиняти дії Кабінетом Міністрів України, який не є стороною у даній справі.

Водночас, клопотання про вжиття заходів забезпечення позову фактично обґрунтовано протиправністю оскаржуваної бездіяльності відповідача.

При цьому, суд не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відповідно до абз. 3-5 пункту 17 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», забезпеченням адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Наявність ознак протиправності бездіяльності відповідача та її наслідків може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено існування обставин, визначених у ст.150 КАС України для забезпечення позову.

З огляду на зазначене, клопотання про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.150, 151, 154, 328, 329 КАС України, в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні заяви Громадської організації «Правозахисний ЛГБТ Центр «Наш світ» про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня складення повного тексту судового рішення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст ухвали виготовлено 04.12.2018