Справа № 9901/705/18
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 листопада 2018 року

Київ

справа №9901/705/18

адміністративне провадження №П/9901/705/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Гриціва М.І.,

суддів: Олендера І.Я., Пасічник С.С., Смоковича М.І., Ханової Р.Ф.,-

за участю: секретаря судового засідання Журіної О.О.,

представника позивача - ОСОБА_8.,

представника Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Гунченко О.А.,

розглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

24 липня 2018 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ВККС з вимогами визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 31 травня 2018 року № 149/пс-18. Цим рішенням Комісія рекомендувала перевести суддю Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3 на посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області (далі також - Спірне рішення).

Вимоги обґрунтовує тим, що усупереч вимогам пункту 3.1.8 Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (далі - Регламент), ВККС не повідомила її про дату свого засідання, на якому мало вирішуватися питання про рекомендування суддів, зокрема й суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, для переведення на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня без конкурсу. Повідомляє, що на визначений день і час розгляду питання про переведення її на посаду іншого суду не могла з'явитись через захворювання, свідченням чого є виписка з медичної картки № 27436 амбулаторного хворого. Про неможливість своєї участі на засіданні ВККС 31 травня 2018 року попередньо попередила останню засобами електронного зв'язку.

Зазначає також, що у Спірному рішенні не наведено підстав, передбачених положенням частини другої статті 52 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), для переведення її до іншого суду.

Усупереч правилам частини першої статті 19 Закону № 1402-VIII рекомендація про переведення її на посаду іншого суду ухвалювалося за відсутності нормативно-правого акту про ліквідацію Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, хоча за вимогами цієї статті рекомендації про переведення має передувати ухвалення закону про ліквідацію цього суду. З цього висновує, що ВККС діяла поспішно і ухвалила дочасне рішення.

Окремо не погоджується з інстанційністю та територіальним знаходженням суду, у який Комісія рекомендувала її перевести. Цей суд знаходиться в іншому місті, тоді як вона має помешкання в місті Києві, піклується і в особливий спосіб доглядає за своїм чоловіком, який має тяжку хворобу. Наголошує, що відповідно до положень пункту 3.4 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року Комісія мала зважити на вільну згоду судді на переведення до іншого суду.

У відзиві на позовну заяву ВККС посилається на конституційні положення, норми Закону № 1402-VIII, якими запроваджено судову реформу в Україні, що спрямована на забезпечення незалежності судової влади, підвищення вимог та професійних стандартів до суддівського корпусу, обмеження імунітету суддів до функціонального, оптимізацію системи судоустрою, а також на забезпечення безперервної та ефективної роботи органів судової влади на перехідний період.

Посилається на положення пункту 7 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким передбачено, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі визначеному Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 30 листопада 2017 року № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду було визначено 15 грудня 2017 року.

У зв'язку із набранням чинності процесуального законодавства та початком роботи Верховного Суду з 15 грудня 2017 року припинив свою діяльність Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ВККС дослідила інформацію про наявність вакантних посад судді у судах України, зважила на потребу в їх заповненні і для забезпечення належної роботи апеляційного суду Дніпропетровської області вирішила рекомендувати суддю Широян Т.А. для переведення на посаду саме цього суду та ухвалила Спірне рішення.

Вважає, що Спірне рішення має рекомендаційний характер, оскільки остаточне вирішення цього питання належить до повноважень Вищої ради правосуддя, тому воно може бути оскаржено тільки з рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

У відповіді на відзив представник позивачки - адвокат ОСОБА_8., зазначив, що відповідач не навів жодного аргументу на користь того, що він забезпечив участь судді Широян Т.А. під час розгляду питання переведення до іншого суду із складу суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. ВККС не оперлася на нормативні положення, передбачені статтею 52 Закону № 1402-VIII, необхідні для ухвалення рішення про рекомендування переведення судді до іншого суду без його згоди, яким має бути законодавче положення про - реорганізацію, ліквідацію або припинення діяльності суду. Виокремлює, що ВККС, коли ухвалював Спірне рішення, вдалася до дискримінаційного підходу, оскільки залишила поза увагою матеріальні труднощі, пов'язані із переїздом та проживанням судді в іншій області, рушення соціальних зв'язків особи тощо. Вважає, що рішення суб'єкта владних повноважень, які мають значення для судді чи іншим чином впливають на професійне просування по службі, можуть бути оскаржені у встановленому законодавством порядку.

У судовому засіданні на обговорення було поставлено питання про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що вимоги про незаконність Спірного рішення має розглядати за умови, коли на підставі цього рішення відбудеться реалізація рекомендації про переведення судді до іншого суду.

Представник позивача висловився проти закриття провадження у справі.

Представник відповідача просить ухвалити рішення про закриття провадження у справі.

Верховний Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали адміністративного позову і дійшов висновку про таке.

За частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною третьою статті 124 Основного Закону юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею, або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 22 цього Кодексу Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження, серед іншого, актів, дій чи бездіяльності ВККС.

Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 КАС України.

Згідно з пунктами 6, 7 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України діють у межах їх повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом у складі, визначеному цим Законом.

З дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов'язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» 2010 року.

За частиною другою статті 82 Закону № 1402-VIII переведення судді на посаду судді до іншого суду здійснюється на підставі та в межах рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, внесеної за результатами конкурсу на заміщення вакантної посади судді, проведеного в порядку, визначеному статтею 79 цього Закону.

Положеннями статті 53 Закону № 1402-VIII передбачено, що судді гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п'яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону. Суддю не може бути переведено до іншого суду без його згоди, крім переведення: у разі реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду; у порядку дисциплінарного стягнення.

Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Якщо ще раз повернутись до змісту частини восьмої статті 101 цього Закону, то вона говорить, що рішення ВККС, яке містить рекомендацію з пропозицією до здійснення певних дій та ухвалення певного рішення, може бути оскаржене, але за обов'язкової умови, - тоді, коли буде ухвалене рішення за відповідною рекомендацією.

Встановлення законом такої умови не обмежує право кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, однак запроваджує, оптимізує чи робить раціональною можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії із рекомендацією буде актуалізоване через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення.

У зв'язку зі сказаним Верховний Суд вважає за потрібне послатися на положення статті 17 Закону України від 23 червня 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», за якими суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так-от Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетятка та Шереметьєв проти України»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, які можна розглядати за правилами адміністративного судочинства, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні підстави для цього. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухваленого за відповідною рекомендацією.

Узагальнюючи наведене, можна констатувати, що рішення ВККС від 31 травня 2018 року № 149/пс-18 з висновком рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про переведення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3 на посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області, є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 239 КАС передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У цій справі такої потреби немає, оскільки мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення до адміністративного суду, якому відповідно до процесуального закону підсудний цей спір.

Керуючись статтями 238, 241- 245, 248, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ухвалив:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 31 травня 2018 року № 149/пс-18, яким рекомендовано суддю Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_4 для переведення на посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області, закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені 28 листопада 2018 року.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий суддя М.І. Гриців

Судді: І.Я. Олендер

С.С. Пасічник

М.І. Смокович

Р.Ф. Ханова