Справа № 409/2561/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року справа №409/2561/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 10 серпня 2018 року у справі № 409/2561/17 (головуючий І інстанції Третяк О.Г. смт. Білокуракине Луганської області) за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі-позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Білокуракинського районного суду з адміністративним позовом до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі-відповідач, пенсійний орган) про визнання протиправними та дискримінаційними дій відповідача, зобов'язання поновити виплату пенсії (а.с. 1-2).

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 10 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнано протиправними та дискримінаційними дії Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_2 з березня 2016 року. Зобов'язано Білокуракинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити нарахування та виплату пенсії за віком з 01 березня 2016 року ОСОБА_2 Стягнуто з Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь позивачки компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з березня 2016 року по день стягнення компенсації. Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць (а.с. 94-99).

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 10 серпня 2018 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою яка видана Управлінням соціального захисту населення Білокуракинської РДА 26.12.2014 року за № 921003595 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Проте, позивач фактично не мешкає за адресою перереєстрації, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним відповідним структурним підрозділом УСЗН Білокуракинської РДА. Звертає увагу, що виплата пенсії ОСОБА_2 була призупинена на підставі списків наданих СБУ. На підставі вказаних списків було розпочато процедуру проведення перевірки осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України з метою уникнення неправомірних виплат особам, які є померлими, або отримують кошти незаконно, шахрайським шляхом, виявлення та припинення виплати особам, що фактично не перебувають на території, підконтрольній Україні. Також зазначає, що відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 всі соціальні виплати здійснюються виключно через рахунки та мережу установ ПАТ «Державний ощадний банк України» проте, ОСОБА_2 в порушення вказаних норм надала до управління заяву про відкриття рахунку у відділенні Приватбанку (а.с.103-106).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю - доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_2 є пенсіонером якій призначено пенсію за віком довічно, про що свідчить пенсійне посвідчення від 15.10.2009 року серії НОМЕР_1, видане Пенсійним фондом України (а.с. 76).

Відповідно до паспортних даних, позивач зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з копії довідки від 26.12.2014 року № 921003595 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_2 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з Луганської області м. Луганськ в селище Білокуракине району Луганської області 01 грудня 2014 року (а.с. 76 зворотн. бік).

26.12.2014 року позивач звернулася із заявою до відповідача про взяття на облік та виплату пенсії (а.с. 73 зворотн. бік).

Розпорядженням відповідача від 17.01.2015 року № 3153 позивачу призначено пенсію за віком з 01.08.2014 року довічно (а.с. 72).

Виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 01.03.2016 року на підставі наданих до пенсійного органу списків СБУ (а.с. 68 зворотн. бік).

Не погодившись з діями відповідача про припинення виплати пенсії, ОСОБА_2 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі-Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Проте згідно з наявними в матеріалах справи пояснень відповідача виплата пенсії позивачу з 01 березня 2016 року була призупинена у зв'язку із списками СБУ з підстав перевірки місця фактичного проживання.

Водночас Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як проведення верифікації за списками СБУ з підстав перевірки місця фактичного проживання пенсіонера.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії.

Суд зазначає, що строк дії довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи необмежений, нарахування і виплата пенсії особі, яка вимушено обтяжена певними обставинами, не може залежати від дії цієї довідки, оскільки право на пенсію гарантовано Конституцією України та є єдиним засобом до існування пенсіонера.

Разом з тим, як вбачається з листа Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області від 29.03.2018 року № 1213 довідка внутрішньо переміщеної особи № 921003595 від 26.12.2014 року видана на ім'я ОСОБА_2, не скасована та є дійсною.

Доводи апеляційної скарги відповідача з посиланням як на підставу припинення пенсійних виплат на постанови Кабінету Міністрів України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки Закон № 1058-IV має вищу юридичну силу.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював, зокрема, у постанові від 22 серпня 2018 року справа № 243/5476/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року справа № 805/402/18.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки з 01 березня 2016 року позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції помилково визнав дискримінаційними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, оскільки в даному випадку достатнім способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії, у зв'язку з чим абзац другий резолютивної частини рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області - задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського райнного суду Луганської області від 10 серпня 2018 року у справі № 409/2561/17 за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини рішення словосполучення «та дискримінаційними» та виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_2 з березня 2016 року».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 05 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова