Справа № 127/21315/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/21315/18

Головуючий у 1-й інстанції: Вишар І.Ю.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

04 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції Гусаренка Сергія Олеговича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2018 року (прийняте у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції Гусаренка Сергія Олеговича (далі - відповідач) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач 28.08.2018 звернувся із адміністративним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 178677 від 15. 08.2018 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2018 адміністративний позов задоволено повністю.

Постанову інспектора роти №4 БУПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Гусаренка С.О. серії ВР № 178677 від 15.08.2018 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 122 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що у діях позивача наявний склад правопорушення, що свідчить про наявність у інспектора достатніх підстав для винесення постанови від 15.08.2018 та підтверджується відеозаписом.

Представником позивача подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому серед іншого вказано, що в місці зупинки автомобіля були відсутні світлофор та стоп-лінія, а враховуючи, що адміністративне правопорушення не було зафіксоване в автоматичному режимі, працівник поліції не мав права виносити постанову без складання відповідного протоколу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

15.08.2018 відповідачем прийнято постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР №178677 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 425,00 грн. за порушення ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З вказаної постанови слідує, що позивач керуючи транспортним засобом LEXUS LX570 н.з. НОМЕР_1, 15.08.2018 о 15 год. 10 хв., рухаючись по дорозі М12 на 377 км, проїхав перехрестя на вимкнений сигнал додаткової секції світлофора, чим порушив п.п. 8.7.3(3) ПДР, не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.12 "Стоп лінія", чим порушив розділ 34 ПДР, після зупинки на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.п. 9.8(б) ПДР, а також не пред'явив для перевірки посвідчення водія, чим порушив вимоги п.п. 2.1(а) ПДР, чим скоїв правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача, то останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 8.7.3 ПДР сигнали світлофора мають такі значення:

а) зелений дозволяє рух;

б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора.

Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками.

Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків;

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло.

Пунктом 1.12 розділу 34 ПДР передбачена стоп-лінія, яка позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух.

Пунктом 9. 9(б) ПДР вказано, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно п. 2.1 (а) ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку з порушенням ПДР, а саме, за проїзд перехрестя на вимкнений сигнал додаткової секції світлофора, невиконання вимоги дорожньої розмітки 1.12 "Стоп лінія", після зупинки на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, а також не пред'явив для перевірки посвідчення водія.

Як на доказ вчинення позивачем вказаного правопорушення відповідач посилається на наданий ним відеозапис.

Колегією суддів переглянуто вказаний відеозапис, з якого вбачається, як автомобіль темного кольору об'їхавши автомобілі, що знаходились у середній смузі руху, виїхав перед першим автомобілем у смузі та проїхав значно вперед, внаслідок чого проїхав стоп-лінію, яка позначає місце, де водій повинен зупинитися при сигналі світлофора, що забороняє рух. Це чітко прослідковується, так як з відеозапису видно, що автомобіль виїхав за межі лінії розташування дорожньої розмітки та світлофора.

Після виїзду на вказану смугу руху, зазначений автомобіль пропустив автомобілі зустрічного руху та відразу розпочав рух ліворуч (при цьому, інші транспортні засоби залишалися на місці, так як було увімкнено червоний сигнал світлофора), після чого прослідував в зоні безпосереднього візуального контролю повз службовий автомобіль працівників поліції, які в свою чергу, відразу здійснивши маневр розвороту, послідували за автомобілем.

При цьому візуальний контакт не припинявся на час, достатній для розумних сумнівів, щодо ідентифікації автомобіля позивача, яка відбулася в подальшому при зупинці автомобіля працівниками поліції.

Таким чином, на відеозаписі чітко зафіксовано ідентифікаційні ознаки зупиненого автомобіля, також підтверджується факт не увімкнення аварійного сигналу, та відмова водія надати для перевірки документи на право керування транспортним засобом.

Зокрема, з нагрудної камери відповідача вбачається, що здійснивши зупинку на вимогу працівників поліції позивачем не було ввімкнено аварійного сигналу, а також впродовж значного часу позивачем не надавалось на вимогу поліцейського посвідчення водія, після чого відносно позивача складено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення.

Після складання оскаржуваної постанови та ознайомлення з нею позивач надав для огляду посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Крім того, на наданому відповідачем диску міститься запис із автомобілем позивача в якому увімкнено аварійний сигнал, проте, вказаний відеозапис здійснено значно пізніше після здійснення зупинки автомобіля позивача.

Разом з тим, на вказаному диску містяться фотознімки з місця вчинення позивачем правопорушення, з яких вбачається наявність світлофора із додатковою секцією, що дозваляє рух ліворуч, а також наявна розмітка "Стоп-лінія" яка позначає місце, де водій повинен зупинитися при сигналі світлофора, що забороняє рух.

Стосовно довів позивача про те, що не пред'явлення посвідчення водія на вимогу працівника поліції передбачене п. 2.4 ПДР, тоді як в оскаржуваній постанові зазначено п. 2.1 (а) ПДР слід вказати, що зазначення вказаного пункту Правил дорожнього руху не впливає на кваліфікацію вчиненого позивачем правопорушення.

Відносно доводів позивача про те, що працівник поліції не мав права виносити постанову без складання відповідного протоколу слід вказати наступне.

Частинами 2, 4 ст. 258 КУпАП вказано, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також визначено, що постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Отже, колегія суддів зазначає, що доводи позивача стосовно необхідності складання інспектором протоколу є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач просить апеляційний суд скасувати постанову суду від 16.10.2018 якої не існує, оскільки в матеріалах справи міститься рішення Вінницького міського суду від 16.10.2018 суд зазначає, що вказане є формальною опискою, яка не впливає на кваліфікацію правопорушення та не несе жодних правових наслідків для сторін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження суду першої інстанції про те, що наявність сумнівів доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_3 є необгрунтованими, оскільки вчинення позивачем вказаного вище правопорушення підтверджується матеріалами справи.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Відтак, вказаними доказами підтверджується вчинення позивачем зазначених у постанові правопорушень, а саме, проїзд перехрестя на вимкнений сигнал додаткової секції світлофора, невиконання вимоги дорожньої розмітки 1.12 "Стоп лінія", після зупинки на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, а також не пред'явив для перевірки посвідчення водія. Відповідальність за вказані правопорушення передбачена ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стосовно клопотань представника позивача про відкладення розгляду справи слід вказати, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а також повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ встановлені ст.ст. 268, 286 КАС України, згідно яких, суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч. 5 ст. 286 КАС України).

Частинами 2 та 3 ст. 268 КАС України передбачено, що учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Отже, враховуючи, що вказаною нормою встановлено скорочені строки розгляду даної категорії справ, при цьому, сторони є належним чином повідомленими, клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

У силу п. 2 ч. 1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції Гусаренка Сергія Олеговича задовольнити повністю.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2018 року -скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.