Справа № 1940/1908/18
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

Справа № 1940/1908/18

04 грудня 2018 р.

м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об`єднання "Текстерно" про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі – позивач) звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об`єднання "Текстерно" (далі – відповідач, ВАТ "Текстерно"), в якій просить: стягнути заборгованість по фактичних витратах на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п."б" - "з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період з 01.06.2018 року по 25.09.2018 року в сумі 353167,59грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ВАТ "Текстерно" зобов'язано проводити відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. "б" - "з" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивачем було визначено розмір щомісячного відшкодування у відповідних розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах пенсіонерам, які перебували в трудових відносинах з відповідачем та вийшли на пенсію на підставі п. "б" - "з" (по Списку № 2) ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період з 01.06.2018 року по 25.09.2018 року, які своєчасно направлені відповідачу.

В результаті недотримання порядку відшкодування витрат Пенсійному фонду України на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, заборгованість ВАТ "Текстерно" по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій складає 353167,59 грн. Вказану заборгованість відповідач добровільно не сплатив, що і стало причиною звернення із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 01.10.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 22.11.2018 року.

На адресу суду 20.11.2018 року від ВАТ "Текстерно" надійшло клопотання про закриття провадження у справі (а.с.72-73), на підставі п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

В обґрунтування клопотання зазначено, що розгляд даного спору з майновими вимогами до боржника ВАТ "Текстерно", стосовно якого ухвалою господарського суду Тернопільської області від 11.06.2003 року порушено справу про банкрутство №1/Б-294, повинен здійснюватись господарським судом, у провадженні якого перебуває відповідна справа про банкрутство.

Ухвалою суду від 22.11.2018 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, для надання можливі представнику позивачу ознайомитись з клопотанням судове засідання відкладено на 04.12.2018 року.

Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області не погоджується з наведеними у клопотанні твердженнями, висловивши свою позицію в поясненні від 04.12.2018 року (а.с.102-105). Зазначив, що законодавством України про пенсійне страхування припинення нарахування заборгованості на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, не пов’язується з моментом порушення справи про банкрутство щодо боржника. При цьому, Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області не визнано кредитором у справі про банкрутство стосовно ВАТ "Текстерно". Посилаючись на приписи п.5 ст.19 КАС України, вважає, що дана справа належить до юрисдикції адміністративного суду.

Учасниками справи, на підставі ч.3 ст.194 КАС України, заявлено клопотання про вирішення питання про закриття провадження за їх відсутності (а.с.120, 121).

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись із викладеними відповідачем доводами про наявність підстав для закриття провадження у справі, надавши оцінку доказам позивача про належність даної справи до юрисдикції адміністративного суду, суд, при вирішенні клопотання, враховує наступне.

Як передбачено п.5 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судом встановлено, що відповідач ВАТ "Текстерно" 29.04.1996 року зареєстровано як суб’єкт господарювання, що підтверджується інформацією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06.09.2018 року (а.с.36-39).

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 11.06.2003 року порушено справу про банкрутство №1/Б-294 відносно ВАТ "Текстерно" у порядку ст.11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 16.01.2014 року введено процедуру санації боржника – ВАТ "Текстерно" (а.с.55-59), про що 08.02.2014 року внесено запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.36-39).

Так, ч.3 ст.12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.8 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Зі змісту ч.8 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" слідує, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Із наведених законодавчих норми слідує, що із моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Аналогічний висновок вказано в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 К/9901/1171/18 (№826/7317/14) та від 07 серпня 2018 року у справі №826/4490/15.

Встановлені судом обставини свідчать, що господарським судом Тернопільської області ухвалою від 11.06.2003 року порушено справу про банкрутство №1/Б-294 відносно ВАТ "Текстерно" та ухвалою від 16.01.2014 року введено процедуру санації боржника. Розгляд справи на теперішній час не закінчено.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що розгляд позовних вимог майнового характеру, заявлених органом Пенсійного фонду України до ВАТ "Текстерно", щодо якого порушено справу про банкрутство, повинен здійснюватись господарським судом, у провадженні якого перебуває відповідна справа про банкрутство.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, пункт 29).

У відповідності п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а відтак згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України провадження у справі слід закрити.

Разом з тим, відповідно до приписів ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору..

З огляду на зазначене, суд роз'яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду, у провадженні якого перебуває відповідна справа про банкрутство.

При цьому, ч.2 ст.238 КАС України, зокрема, передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, враховуючи те, що провадження у справі підлягає до закриття, суд вважає за можливе повернути позивачу сплачений судовий збір у розмірі 5297,51 грн. згідно платіжного доручення №6209 від 10.10.2018 року (а.с.46).

Керуючись ст.19, 238, 241, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об`єднання "Текстерно" про стягнення заборгованості.

Повернути Тернопільському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Руська, будинок 17, ідентифікаційний код в ) з Державного бюджету України судовий збір у загальному розмірі 5297 (п’ять тисяч двісті дев’яносто сім) гривень 51 (п’ятдесят одну) копійку, сплачений відповідно до платіжного доручення №6209 від 10.10.2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 04 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.