Справа № 820/2309/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Бідонько А.В.

26 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2309/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" на рішення Харківського окружного адміністративного суду (м. Харків) від 19.06.2018 (10:25 год., повний текст складено 26.06.18) по справі № 820/2309/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" (далі по тексту ТОВ «Українська ливарна компанія», позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просить суд скасувати у повному обсязі рішення № НОМЕР_1 від 29.01.2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, винесене ГУ ДФС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 по справі № 820/2309/18 у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування рішення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 по справі № 820/2309/18 скасувати, ухвалити нове рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що оскаржуваним рішенням до позивача застосовано штраф в розмірі 302046,33 грн. за період з 21.10.2015 до 21.12.2017 та нарахована пеня у розмірі 136648,93 грн. Однак, судом першої інстанції не враховано, що раніше рішенням Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС України у Харківський області № НОМЕР_2 від 18.11.2016 до позивача вже було застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період 22.09.2015 до 29.01.2016. Тобто, період нарахування штрафів та пені за оскаржуваним рішенням частково співпадає з періодом за рішенням № НОМЕР_2 (з21.10.2015 по 29.01.2016). Крім того, судом першої інстанції встановлено факт погашення 20.02.2017 боргу зі сплати самостійно задекларованих зобов'язань за вищевказаний період, однак, зроблено невірний висновок, що оскаржуваним у даній справі рішенням № НОМЕР_1 охоплено належний період для нарахування штрафних санкцій та пені у зв'язку з несвоєчасним погашенням позивачем зобов'язань за деклараціями за вересень 2015 року - січень 2017 року.

Крім того, судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано наданих позивачем карток рахунку 657 за І квартал 2016 року та період з 01.01.2017 по 30.12.2017, які свідчать, що з лютого 2017 року позивач своєчасно та у повному об'ємі проводить нарахування та сплату єдиного внеску. Вказує, що відсутність у позивача боргу зі сплати єдиного внеску станом на 31.12.2017 підтверджується також наданою відповідачем карткою платника ЄСВ. З огляду на викладене, стверджує, що борг минулих періодів було погашено, а тому позивач вважає неправомірним те, що період з лютого до грудень 2017 року також враховується відповідачем для застосування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Представник відповідача в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Пояснив, що станом на 18.09.2015 у ТОВ «Українська ливарна компанія» існував податковий борг в сумі 379938,73 грн., що виник у звязку з несвоєчасною сплатою єдиного соціального внеску в попередніх періодах. 18 вересня 2015 за № НОМЕР_3 позивачем було подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та задекларовано до сплати 129 132,05 грн. Отже, станом на 21.09.2015 у позивача утворилась заборгованість з ЄСВ в сумі 509070,78 грн. Відповідно до приписів ч.6 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» протягом 28.09.2015 - 07.12.2015 грошові кошти, що надходили від позивача в рахунок сплати єдиного внеску, в автоматичному режимі зараховувались в погашення податкового боргу, який виник у ТОВ «Українська ливарна компанія» до 18.09.2015. В рахунок сплати єдиного внеску за звітом, поданим 18 вересня 2015 за №, грошові кошти почали надходити на бюджетні рахунки лише з 24.12.2015 та сплачувались 28.12.2015, 05.01.2016, 29.01.2016. Отже, беручи до уваги, що в період з 21.09.2015 по 29.01.2016 у ТОВ «Українська ливарна компанія» існувала заборгованість з єдиного внеску за звітом від 18 вересня 2015 року №, відповідачем, згідно з ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», за цей період було нараховані пеня та штрафні санкції, розмір яких визначено рішенням Східної ОДПІ м. Харкова № від 18.11.2016.

У свою чергу, визначені оскаржуваним рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 29.01.2018 № штрафні санкції та пеня нараховані у звязку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування по звітам, поданим позивачем у жовтні 2015 - січні 2017 року, жовтні та грудні 2017 року. Так, станом на 09.10.2015 заборгованість позивача з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування перед бюджетом становила 462611,35 грн. Сплата задекларованих сум з єдиного внеску по всім звітам, поданим в жовтні 2015 - січні 2017 року відбувалась несвоєчасно, їх погашення в повному обсязі відбулось лише 20.02.2017. Протягом січня 2016 - жовтня 2017 року сплата задекларованих сум з єдиного внеску відбувалась своєчасно, станом на 20.10.2017 у позивача обліковувалась переплата в сумі 134 253,14 грн. 19.10.2017 позивачем подано звіт з ЄСВ за №, в якому задекларовано до сплати 134 678,20 грн. Сплата податкового боргу в сумі 425,06 грн. (134 678 - 134 253,14) позивачем відбулась із затримкою на 10 днів. Сплата єдиного внеску по звіту N від 17.11.2017 з терміном сплати 20.11.2017 відбулась своєчасно. Грошове зобовязання за звітом від 15.12.2017 № в сумі 148 599,46 грн. було сплачене із затримкою в 1 день. За несвоєчасну сплату контролюючим органом нараховувались штраф та пеня, визначені рішенням від 29.01.2018р. №р.

Твердження позивача про те, що рішення ГУ ДФС у Харківській області від 29.01.2018. № та рішення Східної ОДПІ м. Харкова від 18.11.2016 № містять однакові періоди нарахування пені та штрафних санкцій, а тому вони є незаконними, не ґрунтується на жодних положеннях законодавства, оскільки такі рішення передбачають фінансову відповідальність за несвоєчасну сплату зобовязань за різними звітами з єдиного внеску, тобто, мають різні підстави для нарахування штрафу та пені. Надані позивачем картки по рахунку 567 за 2016 та 2017 роки, на думку відповідача, не є доказом відсутності у 2015 році заборгованості у ТОВ «Українська ливарна компанія» та не підтверджують факт своєчасної сплати єдиного внеску. Відсутність у позивача боргу зі сплати ЄСВ станом на 31.12.2017 не має відношення до справи, оскільки нарахування штрафу та пені припинилось 21.12.2017.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням ГУ ДФС у Харківській області № НОМЕР_1 від 29.01.2018 за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до ТОВ "Українська ливарна компанія" застосовано штраф у розмірі 302046,33 грн. за період з 21.10.2015 до 21.12.2017 року та нараховано пеню у розмірі 136648,93 грн.

Підставою для прийняття вказаного рішення слугували дані інтегрованої картки платника податків за період з 21.10.2015 до 21.12.2017, згідно з якими встановлено порушення строків сплати (перерахування) позивачем сум внеску.

За наслідками адміністративного оскарження позивачем вказаного рішення його залишено без змін, в звязку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом про його оскарження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваного рішення про застосування до ТОВ «Українська ливарна компанія» штрафних санкцій та пені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Справляння єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування унормовано Податковим кодексом України, а в частині своєчасності подання звітності, повноти, своєчасності, нарахування та сплати Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі по тексту Закон № 2464-VI).

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування унормована Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Мінфіну України від 20.04.2015р. №449, зареєстрованою в Мін'юсті України 21.04.2016р. за №609/28739 (далі по тексту Інструкція № 449).

Згідно п. 1 ч. 1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. (ч. 8 ст. 9 зазначеного Закону).

За приписами ч. 12 ст. 9 зазначеного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За визначенням п. 6 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-VI недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з абз.2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків від своєчасно не сплачених сум.

Частиною 10 статті 25 вказаного вище Закону передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми несплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду (ч.13 ст.25 Закону № 2464-VI).

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску (ч.14 ст.25 Закону № 2464-VI).

Порядок стягнення фінансових санкцій передбачено Розділом VII Інструкції.

Так, зокрема, пунктом 2 ч. 2 Розділу VII Інструкції передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Для платників, зазначених у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, - календарний рік, для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, - календарний квартал відповідно.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до даних інтегрованої картки за 2014 рік з єдиного внеску, позивачем подано звіт з ЄСВ №, в якому задекларовано до сплати суму в розмірі 80144,29 грн. Граничним строком сплати вказаної суми є 20.03.2014. Проте, по вказаному звіту вчасно сплачено не було. На погашення заборгованості по звіту станом на вказану дату спрямовано лише 1762,17 грн. переплати, яка існувала у позивача станом на 19.03.2014. Залишок несплаченої суми становив 78 382,12 грн.

14.04.2014 на підставі платіжного доручення №265 сплачено 16595,03грн., 22.04.2014 - 107 грн. на підставі платіжного доручення №290.

За несвоєчасну сплату по вказаному звіту позивачу нараховувались пеня та штраф.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону № 2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Тобто, з березня 2014 року узгоджені грошові зобовязання ТОВ «Українська ливарна компанія» вчасно не сплачувались, на них нараховувались штраф та пеня. Грошові кошти, що надходили від позивача з цього моменту в автоматичному режимі спрямовувались на погашення недоїмки, штрафу та пені, що виникли у попередніх періодах.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 18 вересня 2015 року позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію № НОМЕР_3, в якій задекларовано грошові зобовязання за серпень 2015 року в сумі 129 132,05 грн.

У встановлений строк позивачем задекларовані грошові зобовязання з єдиного внеску сплачені не були.

Погашення визначених у податковій декларації від 18.09.2015 року № НОМЕР_3 (з терміном сплати 20.09.2015 року) грошових зобовязань відбувалось:

- 24.12.2015 (згідно з платіжними дорученнями №38 на суму 43109,97 грн., №1502 на суму 17059,95 грн., № 1493 на суму 2537,64 грн., № 940 на суму 152,87 грн.);

- 28.12.2015 (згідно з платіжними дорученнями № 58 на суму 7696,39 грн.);

- 01.05.2016 (згідно з платіжними дорученнями № 3 на суму 262,68 грн.);

- 29.01.2016 (згідно з платіжними дорученнями № 8 на суму 58312,55 грн.).

На вказані вище суми, з урахуванням кількості днів прострочення, відповідачем було нараховано штрафні санкції та пеню, на які відповідачем 18.11.2015 винесено податкове повідомлення-рішення від 18.11.2016 № НОМЕР_2.

Отже, в податковому рішенні № від 18.11.2016 охоплено період з 22.09.2015 року по 29.01.2016 року, протягом якого у позивача існував непогашений борг зі сплати самостійно задекларованих зобов'язань з єдиного внеску відповідно до декларації від 18.10.2015 № НОМЕР_3.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що суми штрафних санкцій та пені, визначені оскаржуваним у цій справі рішенням від 29.01.2018 №, нараховані у звязку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску по звітам, поданим у жовтні 2015 січні 2017 року, жовтні 2017 року та грудні 2017 року.

Так, з наявної в матеріалах справи копії картки платника єдиного внеску ТОВ «Українська ливарна компанія» вбачається, що позивачем було самостійно визначено грошові зобовязання з єдиного внеску в деклараціях: від 16.10.2015 №; від 16.11.2015 №; від 15.12.2015 №; від 18.01.2016 №; від 22.02.2016 №; від 17.03.2016 №; від 19.04.2016 №; від 17.05.2016 №; від 14.06.2016 №; від 19.07.2016 №; від 18.08.2016 №; від 20.09.2016 №; від 20.10.2016 №; від 21.11.2016 №; від 20.12.2016 №; від 20.01.2017 №.

Як зазначалось вище, на час подання таких декларацій у ТОВ «Українська ливарна компанія» існував податковий борг, у звязку з чим кошти, які сплачувались позивачем, відповідно до ч.6 ст.25 Закону № 2464-VI були направлені в рахунок погашення цього боргу, штрафних санкцій та пені.

З урахуванням викладеного, по звітам, поданим у жовтні 2015 року, грошове зобовязання почало погашатися лише 29.01.2016.

Суми самостійно визначених податкових зобовязань по звітам, поданим у жовтні 2015 року січня 2017 року було сплачено в повному обсязі лише 20.02.2017. На сплачувані суми з урахуванням днів прострочення нараховано штрафні санкції та пеню.

Оскільки борг по вказаним вище деклараціям виник з 21.10.2015, кошти за ними почали сплачуватися (погашатися) з 29.01.2016, і сплачувались (погашались) позивачем до 20.02.2017 включно, оскаржуване рішення охоплює період з 21.10.2015 по 20.02.2017.

Крім того, наявною в матеріалах справи копією інтегрованої картки підтверджено, що в лютому 2017 року позивач сплатив всю суму заборгованості з єдиного внеску і до жовтня 2017 року сплачував все вчасно.

В лютому 2017 року подано звіт з ЄСВ, проте задекларовану суму сплачено із запізненням в 10 днів.

19.10.2017 позивачем було подано декларацію за № з єдиного внеску, в якій задекларовано до сплати 134 678,20 грн. Грошові зобовязання за вказаною декларацією в повному обсязі (з терміном сплати 20.10.2017) було сплачено 30.10.2017. На суму недоїмки - 425,06 грн. було нараховано штрафні санкції та пеню.

Також позивачем було подано декларацію від 15.12.2017 № НОМЕР_4, якою визначено 148 599,46 грн. грошових зобовязань зі сплати єдиного внеску. Оскільки при сплаті позивач допустив 1 день прострочення, до нього також було застосовано штрафні санкції та пеню.

Пеня та штраф по звітам, по яким відбувалась несвоєчасна сплата (поданим з жовтня 2015 по січень 2017 року) увійшли до рішення від 29.01.2018 №, що оскаржується.

Враховуючи зазначене, рішення від 29.01.2018 № охоплює період 21.10.2015 - 21.12.2017, протягом якого відбувалось нарахування штрафних санкцій та пені у звязку з несвоєчасним погашенням ТОВ «Українська ливарна компанія» зобовязань, визначених у деклараціях за вересень 2015 - січень 2017, вересень 2017 та листопад 2017р.

Стосовно доводів представника позивача про відсутність з боку позивача за оскаржуваний період порушень чинного законодавства щодо сплати єдиного внеску, колегія суддів зазначає, що вони не є переконливими, оскільки під час вказаної податкової перевірки позивача перевірялася правильність нарахування та утримання єдиного внеску, а штрафні санкції і пеня, як зазначалося вище, було нараховано на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, які свідчать про порушення строків сплати внеску, що доводами позовної заяви не спростовано.

Надані позивачем картки по рахунку 657, на думку суду апеляційної інстанції, не є доказом своєчасної сплати позивачем єдиного внеску за вересень 2015 - січень 2017, вересень 2017 та листопад 2017р., оскільки не враховують наявності у позивача боргу зі сплати ЄСВ, що існував у ТОВ «Українська ливарна компанія» станом на 18.09.2015 в сумі 379938,73 грн., що виник у звязку з несвоєчасною сплатою єдиного соціального внеску в попередніх періодах.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, під час розгляду даної справи позивачем не було надано доказів своєчасного погашення боргу з єдиного внеску за оскаржуваний період.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення № НОМЕР_1 від 29.01.2018 року про застосування штрафних санкцій в сумі 302046,33 грн. та нарахування пені в сумі 136648,93 грн. за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, підстави для скасування даного рішення відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 по справі № 820/2309/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст постанови складено 30.11.2018.