Справа № 804/3936/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

08 серпня 2018 року Справа № 804/3936/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу №804/3936/18 за позовною заявою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпостач" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпостач" на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 149 622,06 грн.,-
31 травня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось із позовною заявою Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, в якій позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпостач" на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 149 622,06 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2018 року було відкрито провадження у справі №804/3936/18 та призначено до судового розгляду у порядку підготовчого провадження.
В зазначеній вище ухвалі, суд, задовольнивши клопотання позивача, витребував у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпостач" наступні докази: копію звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з відміткою про його отримання органами доходів і зборів; книгу обліку руху трудових книжок і вкладиші до них, наказ про прийняття та звільнення з роботи, копії довідок МСЕК; копії звітів 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії), які подавались до центру зайнятості у 2017 році.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Приватне Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармпостач" перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.
22 лютого 2017 року до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за формою надійшов звіт від відповідача «Про зайнятість та працевлаштування інвалідів з 2017 рік» №03-07/732 формою №10-ПІ, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42.
З вищезазначеного звіту вбачається, що на Товаристві з обмеженою відповідальністю "Фармпостач" середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві в 2017 році становила 112 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, встановлених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 4 особи; фонд оплати праці штатних працівників - 5 585 грн. 89 коп. ; середньорічна заробітна плата штатного працівника 49 874 грн. 02 коп.
Відповідно до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Позивач посилається на положення ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Таким чином, так як відопвідачем не задіяно 3 робочих місця, які передбачені для осіб зі встановленою інвалідністю, позивач вважає , що за вищезазначене місце відповідач повинен самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 149 622,06 грн.( 49 874,02*3 = 149 622 грн. 06 коп.), відповідно до вимог ч.1 ст. 20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Станом на 23.07.2018 року відповідачем не сплачено вищезазначену суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.
В судове засідання, призначене на 23.07.2018 року з'явився повноважний представник відповідача.
Позивач до зали судового засідання свого повноважного представника не направив.
За клопотанням повноважного представника позивача розгляд справи №804/3936/18 було відкладено на іншу дату.
08.08.2018 року до зали судового засідання з'явився повноважний представник відповідача.
Позивач до зали судового засідання свого повноважного представника не направив, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відомості про вручення судової повістки в матеріалах справи наявні.
Відповідно до звіту, поданого до позивача, від 22.02.2018 року «Про зайнятість та працевлаштування інвалідів з 2017 рік» №03-07/732 за формою №10-ПІ, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42 на підприємстві середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу в 2017 році становила 112 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, встановлених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 4 осіб.
При цьому, відповідач зазначає, що перебуває на обліку в Дніпопетровському міському центрі зайнятості.
Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 року «Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармпостач» щомісячно протягом 2017 року звітувало про зайнятість і працевлаштування інвалідів до відповідного центру зайнятості.
Відповідно до зі звітності-інформації про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН на підприємстві створені дві посади - провізора та фармацевта для обіймання особами з інвалідністю, відповідно до положень ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».
При цьому, відповідач зазначає, що протягом січня-грудня 2017 року державною службою зайнятості не було направлено до відповідача для працевлаштування жодної особи, визнаної на підставі чинного законодавства України інвалідом.
Тобто, державна служба зайнятості не дотримувалась покладеного на неї державою обов'язку здійснювати пошук для інвалідів підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, стану здоров'я інвалідів та з урахуванням власних побажань самих інвалідів.
Таким чином, відповідач вважає, що у відповідності до положень ст.ст. 18, 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язком підприємства є створення робочих місць для інвалідів, яке супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладений на відповідний державний орган.
Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначає, що вжив всіх необхідних заходів, відповідно до законодавства України, для того, щоб на підприємстві працював повний штат інвалідів, як передбачено нормами чинного законодавства, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд даної позовної заяви за їх участі та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, та без участі сторін.
Враховуючи зазначену вище явку сторін, суд вважає за необхідне закрити підготовче провадження та перейти до розгляду заяви по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 08.08.2018 року.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що дана позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
Відповідно до ч.3 ст.18 Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Нормами ст. 19 вказаного Закону встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Таким чином, аналіз вищезазначених норм законодавства дає можливість зробити висновок, що законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані:
- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця;
- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;
- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю;
- звітувати Фонд соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та - в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати до відповідного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про зайнятість населення» №5067-VI №5067 (далі - Закон №5067). Згідно з ч.3ст. 14 Закону № 5067-VI роботодавці можуть звернутися за сприянням для працевлаштування даної категорії громадян до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону №5067 роботодавці зобов'язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
На виконання п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». В контексті прийнятого Закону України №5067-VI та затвердженого Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на роботодавців покладено обов'язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" визначено, що робоче місце інваліда - місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, в установах і організаціях; спеціальне робоче місце інваліда - окреме робоче місце або ділянка виробничої площі, яка потребує додаткових заходів з організації праці особи з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання тощо.
Абзацом 3 пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 передбачено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Міністерством праці України за погодженням з Держкомстатом.
Аналіз вищевказаних положень дає підстави для висновку про те, що нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування інвалідів, що не супроводжується обов'язком пошуку інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в частині першій статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".
Таким чином, механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач дійсно робив всі можливі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, дані дії мають своє підтвердження звіті за формою 3-ПН від 03.01.2017р.; 01.02.2017р.; 01.03.2017р.; 03.04.2017р.; 03.05.2017р.; 01.06.2017р.; 03.07.2017р.; 01.08.2017р.; 01.09.2017р.; 02.10.2017р.; 03.11.2017р.; 01.12.2017р.
Також, із відповіді від 16.07.2018 року №5766 на запит від 12.06.2018 року №01/12/06 Дніпровського міського центру зайнятості, вбачається, що на обліку в Дніпровському міському центрі зайнятості протягом 2017 року особи з інвалідністю, які згідно рекомендації МСЕК відповідають вимогам роботодавця, не перебували, тому направлення на працевлаштування на підприємство не видавалось. Необґрунтованих відмов від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпостач» у прийомі на роботу , відповідно до поданої звітності за 2017 рік, не було.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач протягом 2017 року здійснював ряд заходів з метою виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: виділив та влаштував місця для працевлаштування осіб з інвалідністю; інформував протягом звітного року центр зайнятості про наявність вільних вакансій на підприємстві з наданням відповідної характеристики вакантного місця (звітність форми №3-ПН); звітував Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю в передбаченому законодавством порядку.
З наведених норм вбачається, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за наведеним розрахунком є безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України, оскільки вина у вчиненні відповідачем правопорушення щодо не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та не зайняття робочих місць інвалідами згідно наданих документів не встановлена, а відповідно до норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" на відповідача покладено лише обов'язок щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Пошук та направлення інвалідів на підприємство відповідача покладено на державні органи центру зайнятості відповідно до ст.18-1 вказаного Закону.
Приймаючи до уваги вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовної заяви Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпостач про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпостач" на користь держави в особі Дніпропетровського осласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 149 622,06 грн. - відмовити у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
В обґрунтування поданої заяви повноважний представник відповідача зазначає наступне.
18 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармпостач» та адвокатом - ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги, за яким адвокат має представляти інтереси товариства в адміністративній справі №804/3936/18 за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпостач» про стягнення адміністративно-господарських санкцій. Розмір гонорару адвоката за вказаним договором складає 4 250 грн. 00 коп.
Факт отримання адвокатом ОСОБА_1 вищезазначених коштів зазначений в електронній виписці банку від 21.06.2018 року №J49OVF23D3UM2B58.
Виходячи з зазначеного вище, повноважний представник відповідача просить стягнути з позивача - Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпостач» понесені відповідачем судові втрати по справі в сумі 4250 грн. 00 коп.
Проаналізувавши подану заяву представником відповідача та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку - відмовити у задоволенні зазначеної вще заяви, виходячи з наступного.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначена правова позиція викладена Верховним судом у додатковій постанові від 08 травня 2018 року по справі № 810/2823/17 (адміністративне провадження №К/9901/7937/18).
Вирішуючи питання про сплату судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.139 КАС України визначено порядок розподілу судових витрат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2018 року Дніпропетровському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а тому суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.
Керуючись ст.ст. 242-244, 246, 250, 254, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Суддя Є.О. Жукова