Справа № 810/390/13-а
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/390/13-а Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Губської О.А.,

Аліменка В.О.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: Федотова К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Тетіївської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області (Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області) про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Господарського суду Київської області від 30 жовтня 2008 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року постанову Господарського суду Київської області від 30 жовтня 2008 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2012 року постанову Господарського суду Київської області від 30 жовтня 2008 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року позов задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року, постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2017 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року прийнято адміністративну справу № 810/390/13-а до провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того суд здійснив заміну відповідача - Тетіївську міжрайонну державну податкову інспекцію Київської області на Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області. Разом з цим, судом було також встановлено, що відповідно до наданої суду копії свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2, позивач - ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_4.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено. Скасовано рішення № від 14.05.2008 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 24849,95 грн., видане Тетіївською міжрайонною державною податковою інспекцією Київської області.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2017 року та постановити нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити повністю

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про порушення судом норм матеріального та процесуального права, що на переконання апелянта, є підставою для скасування судового рішення.

Представником позивача подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2017 року залишити без змін.

У свою чергу, позивач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки уповноважених представників суду не повідомив.

Керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності представників позивача.

Заслухавши суддю - доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець 01.06.2007 Тетіївською районною державною адміністрацією Київської області. Згідно з даними наявного в матеріалах справи торгового патенту, виданого Тетіївською МДПІ, який є дійсним з 5 вересня 2007 р. по 31 серпня 2008 р. позивач має право на здійснення підприємницької діяльності у сферах роздрібної торгівлі нафтопродуктами.

На підставі даних наявного у справі Акту № 6 судом встановлено, що 22 квітня 2008 р. працівниками ДПА у Київській області проведено перевірку АГЗС, що розташована за адресою м. Тетіїв, вул. К.Маркса, 156, щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності, за результатами якої складено.

Відповідно до Акта перевірки під час контрольного заходу працівниками податкового органу зафіксовано наступні порушення: п.1,2 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та ст.3, ст.7 Закону України від 23.03.1996 №98/96-ВР "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності".

На підставі вказаних висновків Акта перевірки за порушення п.1,2 ст.3, п.1 ст.17 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" відповідачем бдуло прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2008, яким до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 24849,95 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку. Рішенням ДПА в Київській області від 26.06.2008 залишено без змін рішення від 14.05.2008 № , а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із нарахованими штрафними санкціями та вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2013 по справі №810/390/13-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 адміністративний позов задоволено повністю.

Проте, скасовуючи вказаніц рішення першої та апеляційної інстанції, судом касаційної інстанції було зазначено, що у ході розгляду справи, з урахуванням того, що, як встановлено судами, РРО, із застосуванням якого підприємцем під час перевірки було видано чек на суму 199,99 грн., було зареєстровано та опломбовано у встановленому порядку 29 травня 2008 року, та з огляду на те, що МДПІ стверджує про відсутність торгового патенту під час перевірки, обставини щодо дотримання позивачем умов проведення діяльності у сфері роздрібної торгівлі нафтопродуктами, за яких дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО, як такі, що підлягають оцінці у сукупності з іншими доказам, що свідчать про наявність/відсутність встановленого контролюючим органом порушення підприємцем порядку здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу, та які відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України входять до предмету доказування при розгляді цього адміністративного позову, судом не встановлені та не перевірені.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог з урахуванням вказаних висновків Вищого адміністративного суду України, суд першої інстанції виходив з того, що недотримання відповідачем, встановлених податковим законодавством норм потягнуло за собою встановлення недостовірних фактів порушення позивачем норм податкового законодавства, які стали підставою для винесення спірного рішення.

Вирішуючи питання щодо правомірності та обґрунтованості відповідних висновків суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень позивача, викладених у відзиві, колегія суддів зазначає про таке.

Як вже зазначалось, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугувало встановлення податковим органом порушення п.1,2 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та ст.3, ст.7 Закону України від 23.03.1996 № 98/96-ВР "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності".

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР).

Статтею 1 цього Закону у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначено коло суб'єктів господарювання, які повинні застосовувати РРО при здійсненні розрахункових операцій у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, до яких віднесено, зокрема фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Визначення "розрахункової операції" наведено у ст. 2 зазначеного Закону, а саме: розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Картки багаторазового використання при здійсненні операцій не можуть використовуватися лише як акт приймання-передачі, оскільки право власності на товар (пальне) може виникнути лише у разі передачі пального. Факт переходу права власності від позивача до контрагентів підтверджується поверненням картки продавцеві. Відсутність картки позбавляє права на отримання пального.

Відповідно до Закону № 265/95-ВР касовий чек є розрахунковим документом, який підтверджує факт продажу товару.

Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, проведення обліково-розрахункових операцій, який застосовується на підприємствах та організаціях України, які займаються нафтопродуктозабезпеченням, встановлений "Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України", затвердженою наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02 квітня 1998 року № 81/38/101/235/122 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1999 року за № 685/3978.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для підприємств, установ та організацій всіх галузей народного господарства і всіх форм власності, а також для громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, що займаються придбанням, транспортуванням, зберіганням та реалізацією нафти і нафтопродуктів на території України.

Пункт 4.1.7.18 зобов'язує зазначених суб'єктів при проведенні розрахунків із споживачами за нафтопродукти, які реалізуються через АЗС, застосовувати лише спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати, що внесені до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп'ютерних систем України для сфери застосування на АЗС, в повному складі технічних засобів, зазначеному в реєстрі.

Відповідно до п. 4.1.7.28 вказаної Інструкції заправка за платіжними електронними картками відображається у змінному звіті АЗС (додаток 25).

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 265/95-ВР вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою КМ України від 18 лютого 2002 року № 199, уповноважено Державну комісію з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом встановлювати додаткові, порівняно із встановленими зазначеною постановою, вимоги щодо реалізації фіскальних функцій спеціалізованими реєстраторами для конкретних сфер застосування (у разі необхідності).

Протокольним рішенням Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27 червня 2002 року № 13 затверджені "Технічні вимоги до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій". Пунктом 15 цих Технічних вимог встановлено, що в режимі реєстрації відпускання пального ЕККА повинен забезпечувати у єдиному нерозривному технологічному процесі : управління відпусканням пального; реєстрацію об'єму /в літрах/ та вартості /у гривнях/ відпущеного пального кожного найменування окремо за готівкою та кожною безготівковою формами оплати; відображення на індикаторі оператора стану кожного роздавального крана паливно-роздавальної колонки, а також для кожної замовленої дози - поточної інформації про об'єм відпущеного пального у літрах через цей роздавальний кран; дебетування платіжних карток; друкування платіжних чеків установленої форми, які додатково містять номери паливно-роздавальних колонок, через які здійснювалося відпускання пального, об'єм у літрах і вартість у гривнях фактично відпущеного пального. При попередній оплаті оплата пального, яка проводиться перед початком його відпускання друкування чека повинно здійснюватися до початку відпускання пального, при оплаті за фактично відпущене пальне - після закінчення його відпускання встановлення роздавального крана в паливно-роздавальну колонку пункт 16 Технічних вимог.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що операції по відпуску палива в пунктах продажу, в тому числі попередньо оплаченого, повинні проводитися через РРО, який відповідає спеціально встановленим вимогам щодо конструкції, забезпечує реєстрацію відпускання пального та виключає можливість останньої без фіксації фіскальним блоком інформації про об'єм відпущеного пального та його вартості.

Водночас, ст. 9 Закону № 265/95-ВР передбачено виняток із правила, коли РРО та розрахункові книжки не застосовуються, зокрема, при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких від такої діяльності здійснюється за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту відповідно до законодавства з питань оподаткування прибутковим податком з громадян, якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив) (п. 5).

Пунктом 2 Постанови Верховної Ради від 12 вересня 1996 року № 365/96-ВР "Про перелік товарів (продукції), на які встановлюється акцизний збір" передбачено, що перелік товарів (продукції), на які встановлюється акцизний збір, визначається і обмежується переліком підакцизних товарів, які ввійшли до вказаних у цьому пункті законів. Відповідно до цих законів скраплений газ до переліку акцизних товарів не відноситься.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" від 23 березня 1996 року № 98/96-ВР, патентуванню підлягає торговельна діяльність, яка здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів. Під торговельною діяльністю розуміють роздрібну та оптову торгівлю, діяльність у торговельно-виробничій сфері (громадське харчування) за готівкові кошти, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток.

Частиною 6 ст. 3 цього Закону передбачено, що пільговий торговий патент видається суб'єктам підприємницької діяльності або їх структурним (відокремленим) підрозділам, які здійснюють торговельну діяльність виключно з використанням таких видів товарів вітчизняного виробництва, як, зокрема, вугілля, вугільні брикети, паливо пічне побутове, гас освітлювальний і газ скраплений, торф паливний кусковий, торф'яні брикети і дрова для продажу населенню.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 98/96-ВР торговий патент повинен бути розміщений: на фронтальній вітрині магазину, а у разі її відсутності - біля касового апарату; на фронтальній вітрині малої архітектурної форми; на табличці - для автомагазинів, розвозок та інших видів пересувної торговельної мережі, а також для лотків, прилавків та інших видів торгових точок, відкритих у відведених для торговельної діяльності; у пунктах обміну іноземної валюти; у приміщеннях для надання послуг у сфері грального бізнесу та надання побутових послуг.

За порушення порядку використання торгового патенту, передбаченого наведеним приписом Закону, суб'єкти підприємницької діяльності сплачують штраф у розмірі вартості торгового патенту за один календарний місяць (абзац 3 ч. 1 ст. 8 цього Закону).

Разом з цим, як було судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів було встановлено, що 19 вересня 2007 р. між позивачем та ТОВ "Гепард" укладено договір поставки № ЛТА/ГП/09-07, предметом якого є поставка та передача через мережу АГЗП у власність покупцю газ пропан-бутан належної якості, що відповідає державним стандартам в кількості, визначеній відповідно до накладних. які є невід'ємними частинами цього договору протягом строку цього договору. Строк дії цього договору складає 1 рік з дати набрання ним чинності.

Реєстратор розрахункових операцій був уведений в експлуатацію позивачем 29.05.2008, що підтверджується довідкою про опломбування реєстратора розрахункових операцій від 29.05.2008 та актом введення його в експлуатацію № 69 від 29.05.2008.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції досліджувався акт від 03.01.2012, згідно з даними якого, позивачем проведено вилучення та утилізацію первинних документів з 01.06.2007 по 31.12.2008 включно у зв'язку з терміном їх зберігання три роки.

Судом першої інстанції було встановлено, позивач здійснював безготівкову реалізацію скріпленого газу на автозаправній станції, розрахунки за який здійснювався за старт-картками через РОS-термінами із роздрукуванням інформаційних чеків у відповідності до умов договору поставки №ЛТА/ГП/09-07 від 19 вересня 2007 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Гепард».

Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи наявною в матеріалах справи пояснювальною запискою позивача від 14.05.2008 у якій зазначено, що відпуск газу здійснювався ним тільки по безготівкових картках ТОВ "Гепард". Вказана обставина зафіксовано в касових чеках "Гепарду". Відпуск газу за готівку взагалі не здійснювався.

У свою чергу, колегія суддів враховує, що контрольної заправки газом перевіряючими не здійснювалось.

Колегією суддів досліджено наявний в матеріалах справи спеціальний торговий патент Серія НОМЕР_3 від 05.09.2007 на роздрібну торгівлю нафтопродуктами, з якого вбачається, що даний документ відповідає нормам чинного законодавства та має всі заповнені реквізити, з відповідним строком дії. Аналогічного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Разом з цим, колегія суддів також враховує, що сторонами не заперечується той факт, що даний патент був в наявності при проведенні перевірки та перебував на належному місці.

Отже, наведені обставини свідчать про відсутність порушення позивачем вимог п.1,2 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та ст.3, ст.7 Закону України від 23.03.1996 № 98/96-ВР "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності", оскільки у позивача був відсутній обов'язок застосовувати реєстратор розрахункових операцій.

Відповідачем, у свою чергу, жодних доказів на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду не надано.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправним скасування оскаржуваного позивачем рішення рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14 травня 2008 року №.

Отже, на підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.А. Губська
В.О. Аліменко

Повний текст постанови виготовлено 29.11.2018