Справа № 814/974/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/974/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

при секретарі Кучмій І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Національної поліції в Миколаївській області, а саме: визнання противоправним та скасування наказу про звільнення № 78 від 19 березня 2018 року; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року відмолено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позивних вимог, так як факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, не доведений належними доказами.

При цьому, постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2018 року, у справі № 489/654/18, закрито провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянт зазначає, під час проведення службового розслідування не враховано всіх обставин дисциплінарної справи, особи позивача та необґрунтовано застосовано найтяжче стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку підтверджується матеріалами проведеного службового розслідування.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2018 року інспектором патрульної поліції відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №240978, а саме за ч. 1 ст.130 КУпАП.

При цьому, 31 січня 2018 року начальником ГУ НП в Миколаївській області за фактом скоєння позивачем адміністративного правопорушення призначено службове розслідування.

Внаслідок чого, 06 березня 2018 року начальником ГУНП в Миколаївській області затверджено висновок службового розслідування за фактом надзвичайної події за участі інспектора СРПП № 1 Вітовського ВП, відповідно до якого визнано, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, порушення вимог ст. 1 та ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. 18 та ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію».

При цьому, 19 березня 2018 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №78 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з наказом позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивача правомірно звільнено з органів за висновками проведеного службового розслідування, з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

При цьому, відповідно до п. 9 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут): службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

При цьому, статтею 7 Дисциплінарного статуту, зокрема, встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, дотримуватися норм професійної та службової етики, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно пункту 3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських, що затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики.

При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Судовою колегією встановлено, що у межах спірних правовідносин судом перевіряється правомірність звільнення позивача зі служби в поліції на підставі висновків проведеного службового розслідування.

В свою чергу, відповідно до висновків проведеного службового розслідування вбачається, що на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби за грубе порушення службової дисципліни, порушення ЗУ «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та ЗУ «Про Національну поліцію», а також невиконання Присяги працівника поліції.

При цьому, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало виявлення працівниками патрульної поліції факту керування позивачем транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та його нетактовна поведінка з працівниками патрульної поліції та працівниками медичного закладу.

Між тим, з зібраних матеріалів у справі вбачається, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2018 року (справа № 489/654/18), закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст .130 КУпАП, у зв'язку з відсутністю у діях останнього складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу, вказаний висновок Центрального районного суду м. Миколаєва обґрунтовано тим, що працівниками патрульної поліції порушено процедуру встановлення стану алкогольного сп'яніння позивача.

Проте, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» при розгляді справ нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом.

Аналогічна позиція висловлена в абз.2 п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів».

В свою чергу, колегія суддів наголошує, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за наслідком проведеного службового розслідування, а не лише у зв'язку з складанням відносно нього протоколу про вчиненням адміністративного правопорушення.

В даному випадку, з метою належного розгляду даної справи, колегії суддів необхідно самостійно кваліфікувати поведінку особи на підставі зібраних матеріалів у справі.

При цьому, матеріалами службового розслідування встановлено факт скоєння дисциплінарного проступку на підставі письмових пояснень працівників патрульної поліції, лікаря МОНД, громадян, залучених до участі під час складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення, а також відеозаписами з камер поліцейських.

В свою чергу, вказані докази зібрані та досліджені судом у межах розгляду даної справи, згідно вимог ст. 90 КАС України.

В даному випадку, вказаними доказами підтверджується факт наявності у позивача ознак алкогольного сп'яніння та його нетактовна поведінка з працівниками патрульної поліції та працівниками медичного закладу.

Більш того, з наданого відеозапису з відеокамер патрульних поліцейських вбачаються наявність погроз позивача на адресу останніх.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що позивач своїми діями, які встановлені та зафіксовані матеріалами службового розслідування, дискредитував діяльність поліції, підірвав її авторитет у суспільстві, грубо порушив вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та ЗУ «Про Національну поліцію».

Між тим, апелянтом наголошено, що звільнення зі служби є крайнім (найсуворішим) заходом дисциплінарного стягнення, але не безальтернативним з огляду на підставу, яка слугувала його застосуванню.

На його думку, лише сам факт складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, не є безумовною підставою для його звільнення.

При цьому, апелянт вважає, що під час обрання виду стягнення відповідач мав врахувати усі обставини, які впливають на тяжкість покарання, зокрема, особу правопорушника і його характеристику на службі.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

В даному випадку, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

При цьому, як вже зазначалось колегією суддів вище, встановлений та зафіксований матеріалами службового розслідування факт дискредитації діяльності поліції та підриву її авторитету у суспільстві є достатньою підставою для застосування найсуворішого заходу дисциплінарного впливу.

Також, сама по собі відсутність у позивача за час служби в органах Національної поліції інших дисциплінарних стягнень не може свідчити про неможливість застосування до нього такого виду дисциплінарної відповідальності як звільнення зі служби в поліції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян