Справа № 0940/2273/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"03" грудня 2018 р. справа № 0940/2273/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., перевіривши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксани Дмитрівни,

Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тисменицької районної державної адміністрації Федоришина Юрія Івановича,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Глибівська сільська рада

про визнання протиправними та скасування рішень №44213224 від 23.11.2018, № 44250478 від 26.11.2018,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач), 28.11.2018, звернувся в суд з позовною заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксани Дмитрівни (надалі, також - відповідач 1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тисменицької районної державної адміністрації Федоришина Юрія Івановича (надалі, також - відповіач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Глибівська сільська рада про визнання протиправними та скасування рішень відповідача 1 №44213224 від 23.11.2018 та відповідача 2 № 44250478 від 26.11.2018.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.12.2017 ним, через представника ОСОБА_4, відповідно до вимог абзацу другого частини 1 Розділу Х «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Земельного кодексу України, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0847 га, що розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з присвоєнням їй кадастрового номеру НОМЕР_1 та отримано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 18.12.2017.

За результатами розгляду заяви позивача Державним реєстратором прав на нерухоме майно Тисменицької районної державної адміністрації Федоришином Юрієм Івановича прийнято рішення №44250478 від 26 листопада 2018 року про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, з підстав наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме: згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер документу 146869409 від 26.11.2018 право комунальної власності за вказаною земельною ділянкою, площею 0,0847 га кадастровий номер НОМЕР_1 зареєстровано за Глибівською сільською радою.

Так, відповідно до матеріалів позовної заяви, рішенням відповідача 1 - Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксани Дмитрівни індексний номер 44213224 від 23.11.2018 на підставі рішення Глибівської сільської ради «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність», №223-20/2017 від 26.10.2018 на спірну земельну ділянку площею 0,0847 га зареєстровано право комунальної власності за Глибівською сільською радою.

Рішення відповідача 1 №44213224 від 23.11.2018 позивача вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в супереч вимог частини 10 статті 79-1 Земельного кодексу України, пункту 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 Глибівська сільська рада не здійснювала державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0847 га кадастровий номер НОМЕР_1 у Державному земельному кадастрі, а відтак у відповідача 1 не було законних підстав здійснювати державну реєстрацію речових прав на цю земельну ділянку за третьою особою.

Оскільки рішення відповідача 1 №44213224 від 23.11.2018 прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, на переконання позивача, скасуванню підлягає і рішення відповідача 2 №44250478 від 26 листопада 2018 року про відмову в реєстрації права власності на земельну ділянку як похідне та прийняте на підставі рішення відповідача 1.

Розглянувши та вивчивши матеріали позовної заяви суд зазначає таке.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, в спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послу (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі частинами 3 та 5 статті 16 цього Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

У правовідносинах, з приводу яких виник спір, третя особа - Глибівська сільська рада, діючи як власник відповідних об'єктів комунальної власності, на підставі свого рішення «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність», №223-20/2017 від 26.10.2018 зареєструвала право комунальної власності на спірну земельну ділянку площею 0,0847 га за Глибівською територіальною громадою.

За змістом позовних вимог про скасування рішення відповідача 1 про реєстрацію права власності на земельну ділянку за Глибівською сільською радою та скасування рішення відповідача 2 про відмову в реєстрації такого права за позивачем, покликані на відновлення порушеного права позивача на спірну земельну ділянки, перехід права власності на яку до вказаної третьої особи відбувся за наслідками прийнятого останньою рішення «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність», №223-20/2017 від 26.10.2018.

Тобто звернення позивача до суду із цим позовом пов'язане з необхідністю захисту його прав у приватноправових відносинах, а не у сфері публічно-правових відносин.

При цьому вирішення питання правомірності набуття Глибівською сільською радою права власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність», №223-20/2017 від 26.10.2018 є поза межами компетенції суду адміністративної юрисдикції.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 справа №815/6956/15, від 06.06.2018 справа №826/26536/15, від 13.06.2018 №819/362/16.

Згідно з приписами частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Так, в постанові від 04 вересня 2018 року справа №823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду висловила таку правову позицію: «….скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів. Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору».

Частиною п'ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &l4;…&?з; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів не є публічно-правовими, оскільки предметом такого спору є захист права власності та розпорядження об'єктом нерухомого майна, тобто, має місце спір приватно-правового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За наведених підстав та вказаних правових норм даний спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 243, 248, 256, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі 0940/2273/18 за позовною заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь Оксани Дмитрівни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тисменицької районної державної адміністрації Федоришина Юрія Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Глибівська сільська рада про визнання протиправними та скасування рішень №44213224 від 23.11.2018, № 44250478 від 26.11.2018.

Роз'яснити ОСОБА_1, що даний спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.