Справа № 805/5127/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2018 року справа №805/5127/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Арабей Т.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі № 805/5127/18-а (головуючий І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття пункту 17 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.04.2018 року №38;

скасувати пункт 17 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.04.2018 року №38;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності , у відповідності до статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції від 30 липня 2015 року, що діяла на момент звернення за виплатою одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , та постанову КМУ №975;

встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши відповідача в місячний термін надати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про його виконання.

В обґрунтування зазначив, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначивши, що інвалідність встановлена понад 3-місячний строк після звільнення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач правомірно застосував до спірних правовідносин Порядок визначений Постановою КМУ №499 від 28.05.2008 року. Зазначив, що про необхідність застосування порядку, визначеному Постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року, як визначено в постанові Волноваського районного суду Донецької області від 14.12.2017 року у справі №221/498/17, яка є обов`язковою для виконання в спірних правовідносинах.

2. Судом невірно застосовано норму Закону України №2011-XII в частині визначення трьохмісячного терміну, з якого позивач має право на одноразову грошову допомогу.

3. Зазначив, що відповідно до пунктів 21, 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» суд, здійснюючи прецеденте тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція викладена у справі «Стреч проти Сполученого Королівства».

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 07 січня 1985 року по 12 лютого 1987 року проходив службу у Республіці Афганістан, про що свідчить довідка № 4/51 від 04 червня 2012 року, видана Волноваським районним військовим комісаріатом (а.с. 22).

Відповідно до висновку спеціалісту у галузі судово-медичної експертизи від 08 червня 2011 року № 464/ж на верхньому повіці лівого ока горизонтально у ОСОБА_2 визначається рубець подовженої форми, білуватий, м`який, неспаяний з підлягаючими тканинами розмірами 0,3*1,4 см., а в правій надбрівній ділянці 2,5*0,3 см в лобній ділянці справа 0,5*0,4, в потиличній ділянці зліва 0,6*0,4 см. Розташовані рубці подовженої та овальної форми властивостей. Всі ці рубці є слідством загоєння ран, які, як зазначено у висновку, могли утворитися внаслідок осколкових поранень, отриманих в період бойових дій у республіці Афганістан (а.с. 21).

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № ІІІІ від 22 червня 2011 року, у позивача наявне вогнепальне осколкове поранення голови/контузія головного мозку у 1985 році, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 20).

З 29 липня 2011 року позивачу первісно встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА № 439086 від 04 серпня 2011 року. У довідці зазначено, що інвалідність у ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 16).

У вересні 2013, 2015 та 2017 року позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з тих самих підстав, що і у 2011 році, що підтверджується довідками МСЕК серії 10 ААВ № 495580 від 09 вересня 2013 року, серії АВ № 0599052 від 01 вересня 2015 року, серії АВ №0719442 від 26 вересня 2017 року (а.с. 17-19).

В травні 2015 року позивач звернувся до Військового комісаріату Донецької області із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з отриманням інвалідності третьої групи, яка пов`язана з виконанням військової служби в Демократичній Республіці Афганістан.

Донецький обласний військовий комісаріат направив подані позивачем документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Зазначена заява не розглянута оскільки Департамент фінансів Міністерства оборони вважає, що дія Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не поширюється на позивача.

Постановою Волноваського районного суду від 14 грудня 2017 року по справі № 221/498/17, яку залишено без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі інвалідності у відповідності до вимог постанови КМ України від 25 грудня 2013 року № 975.

Відповідно до витягу з протоколу (рішення) засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №38 від 13 квітня 2018 року, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_2 не подано довідку органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги, а також документ, що свідчить про обставини поранення (а.с. 28).

Також зазначено, що позивач не має право на отримання допомоги у зв`язку з тим, що інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача до Міністерства оборони України) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок № 975.

Пунктом 2 наведеної Постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранен ня (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Враховуючи, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності - 29 липня 2011 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб № 328 від 03 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Порядок №499).

Частинами другою та шостою статті 16 Закону № 2011-XII, в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, було передбачено:

- у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України;

- у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до частини четвертої статті 2 цього ж Закону (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком № 499.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 вказаного Порядку військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Зазначене спростовує посилання апелянта, що відповідачем помилково застосовано до спірних правовідносини Порядок визначений Постановою КМУ №499 від 28.05.2008 року.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 750/5074/17), від 31 липня 2018 року (справа № 363/1076/16-а), від 21 серпня 2018 року (справа № 807/1372/16).

Посилання апелянта на правову позицію , викладену в постанові Волноваського районного суду Донецької області від 14.12.2017 року у справі №221/498/17 суд залишає поза увагою, оскільки в зазначеній справі суд лише вирішив питання про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 про призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

З урахуванням того, що ІІІ група інвалідності встановлена ОСОБА_2 29 липня 2013 року, тобто в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини у справах «Федоренко проти України» та «Стреч проти Сполученого Королівства», де зазначено що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності, суд зазначає наступне.

В рішенні Європейського суду з прав людини "Суханов і Ільченко проти України" суд зазначав, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Таким чином, підставами для висновку про наявність «легітимних очікувань» у особи в сенсі гарантій статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є:

1. Достатнє підґрунтя у національному законодавстві.

2. Усталена практика національних судів на підтримку скарг заявників.

Однак, суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві.

Також немає жодних доказів усталеної практики національних судів на підтримку позовних вимог ОСОБА_2 .

Тому є неприйнятними доводи апелянта про наявність «виправданих очікувань» у позивача при розгляді даної справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі № 805/5127/18-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі № 805/5127/18-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 04 грудня 2018 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 04 грудня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Арабей

Л.В. Ястребова