Справа № 813/1765/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1131/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року у справі №813/1765/18 (рішення ухвалено в м. Львові, у складі головуючого судді Сподарик Н.І., повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.07.2018) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 27.04.2018 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати наказ відповідача №791 від 05.03.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Старосамбірського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області» та наказ №216 о/с від 27.03.2018 «По особовому складу» в частині звільнення зі служби капітана поліції ОСОБА_1; поновити позивача на службі в поліції на посаді старшого інспектора-чергового СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що висновок, наданий за результатами службового розслідування щодо нього, який став підставою для накладення дисциплінарного стягнення, не відповідає встановленим вимогам, а саме не містив відомості про наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку із вчиненням дисциплінарного проступку, зазначених обставин, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного, а тому такий висновок не може бути повним та всебічним при винесенні рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Також, зазначає,що суд не взяв до уваги та не надав оцінки його аргументу щодо упередженості свідчень опитаного заступника начальника Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУНП майора поліції ОСОБА_2, який характеризує його як безвідповідального працівника, хоча сам і вказує, що грубих порушень службової дисципліни позивач не допускав. На підставі його пояснень у висновку зазначено, що виявлене порушення службової дисципліни стало можливим через особисту недисциплінованість та повне ігнорування вимог чинного законодавства, хоча жодних доказів не було надано.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи, у зв'язку з його перебуванням на лікуванні, однак колегія суддів не бере до уваги подане клопотання, оскільки позивачем не надано жодних доказів в підтвердження цієї обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що з 2010 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України, а з 01.12.2016 - працював на посаді старшого інспектора - чергового СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського відділення поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області.

Наказом ГУ Національної поліції у Львівській області від 05.03.2018 №791 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, за грубі порушення службової дисципліни, невиконання службових обов'язків поліцейського, передбачених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію». Вказаний наказ реалізовано наказом ГУ Нацполіції у Львівській області по особовому складу від 27.03.2018 року №216 о/с.

Підставою для прийняття оспорюваного наказу слугував висновок службового розслідування від 19.02.2018, затвердженого 23.02.2018, яким встановлено, що 25.01.2018 року до ГУНП у Львівській області з Урядової гарячої лінії надійшло звернення від імені ОСОБА_3 щодо нереагувань Старосамбірським ВП Самбірського ВП ГУНП на його телефонні повідомлення щодо незаконної порубки лісу в Старосамбірському районі Львівської області.

В ході проведення перевірок було виявлено, що номер телефону (НОМЕР_2), з якого було здійснено звернення належить та використовується старшим інспектором-черговим СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУНП капітану поліції ОСОБА_1

Крім того, з вказаного вище номера телефону від імені ОСОБА_3 до Старосамбірського ВП протягом січня 2018 року надходило ряд аналогічного змісту звернень, які зареєстровані в журналі ЄО, зокрема №355 від 26.01.2018, №434 та 435 від 31.01.2018, № 475 від 03.02.2018. Дані матеріали списані в справу, оскільки при проведенні перевірок у порядку Закону України «Про звернення громадян» будь-яких правопорушень встановлено не було.

При проведенні службового розслідування інспекторами ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області підполковником поліції ОСОБА_4 та старшим інспектором з ОД ВОДГР УПД ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_5 щодо старшого інспектора - чергового СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського відділення поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 у працівників поліції були відібрані пояснення, а саме: у заступника начальника Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_2, начальника СРПП №3 ПП Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_6, дільничного офіцера поліції Старосамбірського ВП старшого лейтинанта поліції ОСОБА_7.

В матеріалах справи наявний рапорт інспектора ВОПП та ОДГР УПД ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_5 від 02.02.2018, яким останній засвідчує, що у ході проведення перевірки звернення громадянина ОСОБА_3, шляхом прослуховування запису розмови з реєстратора мовленнєвої інформації телефону - НОМЕР_1 за 24.01.2018 встановлено, що оператором вказаного громадянина було з'єднано із працівником прокуратури Львівської області ОСОБА_8 Крім того, виявлено, що даний номер телефону належав старшому інспектору - чергового СРПП №3 патрульної поліції Старосамбірського відділення поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області капітану поліції ОСОБА_1, який на момент здійснення дзвінка перебував на лікарняному.

Судом встановлено, що номер телефону, з якого 25.01.2018 було здійснено дзвінок до Урядової гарячої лінії належить капітану поліції ОСОБА_1

При цьому, звернення, яке позивач здійснював через телефонний дзвінок від імені ОСОБА_3 щодо нереагувань Старосамбірським ВП Самбірського ВП ГУНП на його телефонні повідомлення щодо незаконної порубки лісу в Старосамбірському районі Львівської області він визнає, і з цього приводу ним були надані пояснення від 12.02.2018 року в ході проведення службового розслідування.

Вважаючи, що до нього застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення за порушення службової дисципліни, оскільки звільнення - це крайній захід дисциплінарного впливу, а відтак і не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що така поведінка досвідченого офіцера поліції, що має стаж служби більше семи років в правоохоронних органах, є неприпустимою. При цьому, позивач за час проходження служби притягувався до дисциплінарної відповідальності п'ять разів, в тому числі і за неналежне виконання службових обов'язків, а тому при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції відповідач повністю врахував суть діяння та обставини його скоєння.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов'язаний: 1)неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2)професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3)поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4)надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5)зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6)інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов'язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред'явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Додаткові обов'язки, пов'язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23 грудня 2015 року № 901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Згідно ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначає, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно положень вказаної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачені строки накладення дисциплінарних стягнень.

Згідно цієї статті дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Виконання дисциплінарних стягнень передбачено статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до вказаної статті дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності.

Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Позивач не заперечує, що номер телефону, з якого 25.01.2018 було здійснено дзвінок до Урядової гарячої лінії належить саме йому.

Також, позивач визнає звернення, яке він здійснював через телефонний дзвінок від імені ОСОБА_3 щодо нереагувань Старосамбірським ВП Самбірського ВП ГУНП на його телефонні повідомлення щодо незаконної порубки лісу в Старосамбірському районі Львівської області, і з цього приводу ним були надані пояснення від 12.02.2018 в ході проведення службового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.1 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 року ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов'язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно положень ч.3 ст.4 зазначених Правил за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Норми професійної етики встановлені ст. 2 «Основні вимоги до поведінки поліцейського» відповідно до яких під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен зокрема неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики. Зазначеною нормою поліцейському зокрема заборонено також використовувати службові повноваження в політичних або особистих цілях.

Колегія суддів зазначає, що отримавши від громадянина, прізвище якого позивач не називає, інформацію про правопорушення гр. на ім'я ОСОБА_9, передбачене статтею 246 КК України, щодо незаконної порубки лісу, 24.01.2018 у передбачений спосіб ОСОБА_10 нікого не повідомляв та жодних дій не вчиняв (а.с.15).

На переконання колегії суддів, в даному випадку позивач мав діяти у відповідності до Закону України №580-VIII, а саме незалежно від місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Посилання апелянта на його перебування на амбулаторному лікуванні під час вчинення даного правопорушення колегія суддів не бере до уваги, так як він не був позбавлений можливості повідомити поліцію про правопорушення.

Окрім цього, як видно з матеріалів справи, в своїх письмових поясненнях щодо звернень ОСОБА_1 дільничний офіцер поліції Старосамбірського ВП старший лейтенант поліції ОСОБА_7 вказав, що їх здійснив саме ОСОБА_1, оскільки перебуває в особистих неприязних стосунках з громадянином ОСОБА_9.

Позивач, погоджуючись із вчиненням ним дисциплінарного проступку, але вказує, що такий вид стягнення, як звільнення, має бути обґрунтованим відповідачем, оскільки таке є найсуворішим заходом впливу, який позивач вважає не співмірним із вчиненим проступком.

Оцінюючи посилання позивача на протиправність звільнення як найсуворішого заходу впливу, суд вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки у висновку службового розслідування не зазначено обставин, які пом'якшують відповідальність за вчинене порушення службової дисципліни. Інших доказів позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів враховує, що за період служби ОСОБА_10 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, зокрема, і за неналежне виконання службових обов'язків, а також характеристику позивача його керівництвом, як безвідповідального працівника.

Суд вважає, що відповідач на підставі наявних у нього адміністративних матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення позивачем грубого порушення службової дисципліни, так як така поведінка досвідченого поліцейського принижує та дискредитує, як самого працівника поліції, так і органи поліції в цілому, підриває авторитет Національної поліції.

Відтак, суд апеляційної інстанції, виходячи з вищенаведеного та, зокрема, з дискреційних повноважень керівництва позивача щодо дисциплінарної практики, не вбачає порушення останніми принципу пропорційності при застосуванні до позивача такого дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року у справі №813/1765/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 04.12.2018