Справа № 200/11371/18-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 р. Справа№200/11371/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Шинкарьової І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії, нарахування та призначення пенсії за віком на пільгових умовах, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати дії Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах незаконними;

- зобов'язати Великоновосілківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», враховуючи записи трудової книжки, архівні довідки, індивідуальні відомості про застраховану особу Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, починаючі з 01 серпня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 вересня 2018 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням № 22 від 21 вересня 2018 року відповідач відмовив відповідачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки період роботи з 23 вересня 1993 року в трудовій книжці не засвідчені підписом керівника підприємства. Вказує, що спірне рішення є незаконним та таким, що винесено з порушенням порядку прийняття рішення, порушує його право на належний соціальний захист.

Ухвалою суд від 30 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

23 листопада 2018 року відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача та зазначив, що при вирішенні призначення пенсії за віком на пільгових умовах не було враховано періоди роботи у виробничому підрозділі «Донецьквугілля» з 23 вересня 1993 року по 02 листопада 1993 року в якості учня машиніста підземних установок, з 03 листопада 1993 року по 29 квітня 1997 року в якості машиніста підземних установок, з 30 квітня 1997 року по 02 січня 1998 року в якості слюсаря підземного, з 03 січня 1998 року по 16 лютого 1998 року в якості гірського майстра підземного, з 17 лютого 1998 року по 01 червня 2018 року в якості заступника начальника учасника підземного, з 02 червня 2018 року в якості начальника учасника підземного, оскільки періоди роботи в підрозділі «Шахти ім. Скочинського» не засвідчено підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства. Додана довідка № 1064 про начислення заробітної плати за період з 1993 року по 1999 рік не відповідає правилам діловодства, оскільки не вбачається з якого часу видана позивачу, тому не може бути прийнята управлінням до розгляду. Оскільки з 1993 року по 1999 рік не враховано стаж у пільговий у зв'язку з некоректним записом у трудовій книжці. На підставі чого, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк. справи 64-66).

Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року відмовлено відповідачу у розгляді справи за правилами загального позовного провадження.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Великоновосілківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області є суб'єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 11-12).

Відповідно до довідки від 14 серпня 2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_2, Донецької області 85500 (арк. справи 13).

14 вересня 2018 року позивач звернуся до Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

До заяви про призначення пенсії позивачем були надані наступні документи:

- копія паспорту НОМЕР_3 та ідентифікаційний номер;

- копія довідки про взяття на облік внутрішньомереміщеної особи № від 14 серпня 2018 року;

- копія трудової книжки НОМЕР_4

- копія військового квитка НОМЕР_5.

- для призначення пенсії додані індивідуальні відомості про застраховану особу.

Відповідачем за результатами розгляду заяви було прийнято рішення від 21 вересня 2018 року № 22 по заяві № 2865 від 14 вересня 2018 року, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з не зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи у виробничому підрозділі «Донецьквугілля» з 23 вересня 1993 року по 02 листопада 1993 року в якості учня машиніста підземних установок, з 03 листопада 1993 року по 29 квітня 1997 року в якості машиніста підземних установок, з 30 квітня 1997 року по 02 січня 1998 року в якості слюсаря підземного, з 03 січня 1998 року по 16 лютого 1998 року в якості гірського майстра підземного, з 17 лютого 1998 року по 01 червня 2018 року в якості заступника начальника учасника підземного, з 02 червня 2018 року в якості начальника учасника підземного (арк. справи 15-18).

Не погодившись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Отже, спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача стосовно прийняття заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Згідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов'язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону № 1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок.

У відповідності до ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог мовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Також, згідно пункту 1 зазначеного Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25 листопада 2005 року за № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, організацій незалежно від форм власності до оформлення документів та перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 № 1451/11731, передбачено, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналогічна норма міститься в роз'ясненні Міністерства юстиції України від 22 липня 2011 року «Про порядок застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 58, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, згідно до п. 2.14 якої у графі 3 розділу "Відомості про роботу" у графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій". Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Згідно пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), у разі звільнення працівника всі записи про роботу нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції № 58, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Таким чином, лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тому збирання уточнюючих довідок повинно здійснюватись лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.

Так, відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_6 від 04 вересня 1985 року (арк. справи 22-25) позивач працював:

- запис № 8: 23 вересня 1993 року прийнятий учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем шахті згідно наказу № 141 від 21 вересня 1993 року;

- запис № 9: 03 листопада 1993 року переведений машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем у шахті, згідно наказу № 174 к від 05 листопада 1003 року;

- запис № 10: 30 квітня 1997 року переведений електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті, згідно наказу № 64 к від 29 квітня 1997 року;

- запис № 11: 03 січня 1998 року переведений гірним майстром підземним з повним робочим днем у шахті, згідно наказу № 61 к від 16 січня 1998 року;

- запис №12: 17 лютого 1998 року переведений заступником начальника дільниці підземним з повним робочим днем, згідно наказу № 204 к від 17 лютого 1998 року.

Окрім того, відповідно до записів трудової книжки за № 13, № 14, № 15, №16, №17, №18 вбачається проставляння штампів про реорганізацію підприємств, що свідчить про те, що позивач був прийнятий на роботу саме до Державного підприємства «Шахта імені О.О. Скочинського» виробниче об'єднання «Донецьквугілля» (арк. справи 22-25).

Записи трудової книжки ОСОБА_1 виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання позивачем довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов'язковою умовою для такого підтвердження.

Таким чином, посилання відповідача з приводу того, що для підтвердження пільгового стажу надані довідки на підтвердження стажу на шахті, передбачених пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 р., суд не бере до уваги, оскільки робота позивача у спірний період: з 23 вересня 1993 року по 01 січня 1999 року, підтверджується записами у трудовій книжці.

Факт знаходження підприємства на тимчасово окупованій території України та неможливість надання позивачем додаткових документів, на думку суду, не може позбавляти права позивача на отримання пенсії.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на зазначені норми, суд вважає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу було прийнято не обґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Проте, стосовно вимоги позивача щодо зобов'язання призначення, нарахування та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень.

Так, дискреційне повноваження суб'єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб'єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб'єкт владних повноважень зобов'язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об'єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у Раді Європи зобов'язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб'єкти публічної адміністрації.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є дискреційним повноваженням.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, суд не обраховує дійсний пільговий стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов'язання відповідача призначити позивачеві пільгову пенсію.

Так, відповідно до абзацу 2 частин четвертої статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене, з метою ефективного захисту прав позивача на призначення пенсії, суд дійшов висновку щодо обрання іншого способу захисту, а саме зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву № 2865 від 14 вересня 2018 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановлених обставин у справі.

Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу неправомірними та скасування рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії, зобов'язання повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням зарахованого стажу та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, позивачем при пред'явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи квитанцією про сплату 704,80 грн. від 23 жовтня 2018 року.

Тому, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають пропорційному стягненню, а саме, на користь позивача необхідно стягнути у розмірі 528,60 (п'ятсот двадцять вісім) гривень 60 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань з Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 250, 256, 258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дії Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах незаконними; зобов'язання Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», враховуючи записи трудової книжки, архівні довідки, індивідуальні відомості про застраховану особу Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, починаючі з 01 серпня 2018 року, - задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 21 вересня 2018 року № 22 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно до п. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнати протиправним та скасувати.

Зобов'язати Великоновосілківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву позивача № 2865 від 14 вересня 2018 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно до п. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням встановлених обставин у справі про зарахування пільгового стажу на «шахті О.О. Скончинського» період роботи з 23 вересня 1993 року по 01 січня 1999 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великоновосілківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85500, Донецька обл., Великоновосілківський район, селище міського типу Велика Новосілка, ВУЛИЦЯ ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 103; ) судовий збір у розмірі 528,60 (п'ятсот двадцять вісім) гривень 60 копійок на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 03 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подала, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Шинкарьова І.В.