Справа № 810/688/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/688/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо невиконання вимог законодавства в частині підготування висновку про повернення позивачу надміру сплаченої суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету за результатами звітного (податкового) року, в розмірі 4168,80 грн. та подання такого висновку для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, визначеному статтею 43 ПК України. Просив зобов'язати відповідача підготувати висновок про повернення позивачу надміру сплаченої суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету за результатами звітного (податкового) року, в розмірі 4168,80 грн. та подати такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, визначеному статтею 43 ПК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, всупереч вимогам ПК України, відмовлено у поверненні з бюджету вказаної суми, посилаючись на те, що позивачем не в повному обсязі надані підтверджуючі документи щодо переобладнання автомобіля газовим обладнанням.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2018 позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що автомобільний транспорт VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є ОСОБА_3, переобладнано шляхом встановлення газового обладнання.

Згідно із квитанцією від 29.03.2016 №178, яка свідчить про оплату газобалонного обладнання у сумі 25000,00 грн, послугу щодо переобладнання автомобіля позивача надав ФОП ОСОБА_4.

У серпні 2017 року, ОСОБА_3 подала до податкового органу звітну податкову декларацію за 2016 рік, в якій зазначила суму податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання у зв`язку із використанням права на податкову знижку у розмірі 4168,80 грн.

У зв`язку із тим, що відповідачем не вчинялись дії щодо повернення частини сплаченого податку на доходи фізичних осіб, згідно поданої декларації, позивач 11.10.2017 направив скаргу керівнику ДФС України та станом на 26.10.2017 повернення частини податку не відбулось.

Позивачем отримано лист від ДФС у Київській області від 13.09.2017 за вих. №2973/ФОП/10-36-10-01, відповідно до якого, на підставі даних поданої ОСОБА_3 податкової декларації, контролюючий орган прийшов висновку про необхідність надання документів, які підтвердять понесені витрати у зв`язку із переобладнанням транспортного засобу, зокрема, платіжні та розрахункові документи.

Позивач звернувся до Державної фіскальної служби України з доповненнями до скарги, однак, безрезультатно.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що факт надання послуг встановлення газового обладнання, є безспірним, а тому подана позивачем декларація від 02.08.2017 та квитанція від 29.03.2016 № 178 є належними та достатніми підставами для застосування до ОСОБА_3 податкової знижки, передбаченої ст. 166 ПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.1. ст.1 ПК України, даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України, до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов'язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

Оригінали зазначених у підпункті 166.2.1 цього пункту документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом (пп. 166.2.2 п. 166.2 ст. 166).

Підпунктом 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК України встановлено, що підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Таким чином, податкова знижка можлива у разі документально підтверджених витрат платника податку, які дозволяють зменшити його оподаткування у разі зазначення таких витрат у річній податковій декларації.

Згідно із підпунктом 166.3.7 пункту 166.3 статті 166 Пк УКраїни, до податкової знижки включають суму коштів, сплачених платником податку у зв'язку із переобладнанням транспортного засобу, що належить платникові податку, з використанням у вигляді палива моторного сумішевого, біоетанолу, біодизелю, стиснутого або скрапленого газу, інших видів біопалива.

Доводи апелянта зводяться до того, що на його думку, позивач до поданої декларації про доходи, одержані у 2016, додав документи, які не підтверджують витрати, пов'язані з переобладнанням належного йому транспортного засобу. В зв'язку з цим позивач не може скористатися правом на податковий кредит, так як суми витрат, що включаються до складу податкового кредиту, не підтверджені належним чином.

Однак, переобладнання позивачем транспортного засобу шляхом встановлення газобалонного обладнання підтверджується квитанцією оплати такого обладнання (а.с. 11) та особливою відміткою у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9).

У відповіді на адвокатський запит, ФОП ОСОБА_4 надав перелік специфікацій на встановлення газобалонного обладнання, який містить 17 найменувань на загальну суму 25000,00 грн.

Наведені факти відносять позивача до суб`єкта справляння податків, який має право на податкову знижку, відповідно до підпункту 166.3.7 пункту 166.3 статті 166 ПК України.

Таким чином, позивач до податкового органу на підтвердження понесених витрат надав документи, які були оформлені належним чином.

Отже, судова колегія не погоджується із позицією податкового органу про відсутність підстав для проведення перерахунку та повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, оскільки документи, надані позивачем до податкового органу відповідають діючому законодавству, а відповідно понесені позивачем витрати, є підставою для включення їх до складу податкового кредиту.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та доказів в їх обґрунтування відповідачем не надано.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 04.12.2018