Справа № 820/4720/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р. № 820/4720/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕНД ДЖІ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІ ЕНД ДЖІ" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області форми Ю від 23.05.2017 року № 14375-17.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем під час прийняття спірної податкової вимоги було протиправно визначено суму податкового боргу, яка рахується за позивачем, оскільки підприємство позивача не має заборгованості, наявність якої послугувала підставою для прийняття такого рішення. Також представником позивача вказано, що податкову вимогу позивачем не було отримано, а про її існування підприємству стало відомо випадково під час встановлення підстав накладення на все майно позивача податкової застави відповідно до акту опису майна №306 від 23.05.2017 року. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, а також призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявленого позову заперечував та зазначив, що відповідно до даних інтегрованої карти платника податків у позивача 19.05.2017 року виник податковий борг, який не був погашений, у звязку з чим на підставі п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України та п. 2 розділу II Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року №610, контролюючим органом було винесено податкову вимогу від 23.05.2017 року №14357-17, відповідно до якої загальна сума податкового боргу з єдиного податку з юридичних осіб становить 22318,99 грн. З огляду на вказані обставини представником відповідача вказано, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В подальшому, під час судового розгляду справи представником позивача було надано пояснення, в яких останній просив суд вийти за межі позовних вимог та здійснити захист порушених прав та інтересів позивача, шляхом прийняття рішення про зобовязання Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (ідентифікаційний код: 39599198) виключити інформацію з бази даних 1С «Податковий блок» про наявність у ТОВ "СІ ЕНД ДЖІ" (п.н. 38876620) заборгованості зі сплати податкових зобовязань у вигляді пені з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками житлової нерухомості в сумі 29783,02 грн., пеня нарахована в ІКП на борг минулих років (п. 129.1.1 статті 129 Податкового кодексу України), згідно з податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № від 29.01.2016 року.

У судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача.

Представником відповідача через канцелярію суду на вимогу суду надано письмові пояснення по справі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІ ЕНД ДЖІ", , зареєстровано як субєкт господарювання у відповідності до норм діючого законодавства.

27 березня 2018 року ТОВ "СІ ЕНД ДЖІ" стало відомо про наявність податкової застави, накладеної на все майно підприємства відповідно до акту опису майна №306 від 23.05.2017 р., який складений податковим керуючим ОСОБА_1 у зв'язку з наявністю податкового боргу у розмірі 22318,99 грн.

З метою з'ясування підстав застосування податкової застави, 30.03.2018 року представник позивача звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області з адвокатським запитом.

Листом від 04.04.2018 року №3213/ФОП/20-40-1710-16 відповідачем у відповідь на запит позивача повідомлено про те, що податкова застава була застосована до позивача у зв'язку з тим, що ТОВ "СІ ЕНД ДЖІ" було подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік №900721063 від 29.01.2016 р., відповідно до якої нарахування на 2016 рік склали 167354,25 грн., тип об'єкту відповідно до графи 2 рядку 1-10 податкової декларації вказано « 3», тобто інші об'єкти нежитлової нерухомості (КБК 18010101). Протягом 2016-2018 років нарахована сума з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по житловій нерухомості (КБК 18010101) сплачена не була.

Представником позивача 11.04.2018 року було направлено повторний адвокатський запит на адресу відповідача, в якому запитано належним чином завірені копії податкової вимоги, на підставі якої була застосована до Позивача податкова застава та докази її направлення.

Листом від 17.04.2018 року відповідачем було направлено на адресу позивача копії корінця податкової вимоги форми «Ю» від 23.05.2017 р. №14357-17 та копію розрахункового документа про направлення податкової вимоги.

Судовим розглядом справи з наданих представником відповідача пояснень встановлено, що відповідно до оскаржуваної у даній справи податкової вимоги від 23.05.2017 року №14357-17 загальна сума податкового боргу позивача становила 22318,99 грн. з єдиного податку з юридичних осіб (код бюджетної класифікації 18050301).

Суд зазначає, що згідно п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.14.1.39 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із положеннями п. 14.1.153 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до приписів ст.ст. 48, 49, 50, 54, 58, 86, 113 Податкового кодексу України грошове зобовязання визначається платником податків самостійно у документах обовязкової податкової звітності, або визначається контролюючим органом у спосіб винесення податкових повідомлень рішень.

Як передбачено положеннями п. 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Отже, як встановлено під час судового розгляду справи відповідно до податкової вимоги від 23.05.2017 року №14357-17 станом на 22.05.2017 року позивач мав податковий борг у розмірі 22318,99 грн. за платежем код бюджетної класифікації 18050301.

Відповідно до п.1-3 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015р. №1204, структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконуючому його обов'язки, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу. При складанні у передбачених Кодексом випадках податкових повідомлень-рішень в електронній формі необхідно дотримуватись вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронний цифровий підпис"». Податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб. Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

Відповідно до ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обовязків, визначених цим кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобовязання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобовязання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до абз. 1 п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Як вказано представником відповідача та не заперечувалось представником позивача податковий борг по єдиному податку було погашено 29.09.2017 шляхом сплати грошових коштів згідно платіжного доручення №22 від 29.09.2017, тобто погашено існуючу недоїмку з єдиного податку з юридичних осіб (код бюджетної класифікації 18050301).

При цьому, як вказано представником відповідача станом на квітень 2018 року, тобто на час надання відповідей на адвокатські запити представника позивача, згідно інтегрованих карток платника ТОВ «СІ ЕНД ДЖІ» (п.н. 38876620) обліковувався податковий борг в сумі 29785 грн. 85 коп., у тому числі: з податку на додану вартість 2,83 грн., який виник на підставі несплати грошового зобовязання з податку на дану вартість (податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_1 від 20.06.2018 терміном сплати 30.06.2018) та пені з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується юридичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості, в сумі 29783,02 грн., пеня нарахована в ІКП на борг минулих років (п.п.129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України), згідно податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № від 29.01.2016 р.

Отже, як вказано представником відповідача станом на теперішній час, відповідно до інтегрованої картки платника податків у ТОВ «СІ ЕНД ДЖІ» існує заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості в сумі 29783,02 грн., а отже відповідно до ст. 93 Податкового кодексу України майно платника податків не може бути звільнено з податкової застави. Відтак, єдиним актом опису майна платника податків на даний час є акт опису майна №306 від 23.05.2018 року.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач є власником об'єкту нерухомого майна, загальною площею 8675,70 м2, що розташовано за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Уборевіча, будинок 1-Б, що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 25034571, нежитлові приміщення підвалу № 1-5, площею 1076,4 м2, технічного поверху № 1 площею 58,6 м2 в літ. «А-4»; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 25031450, нежитлові приміщення № 1-го поверху № 1-12 площею 2207,6 м2 2-го поверху № 1-8 площею 2131,2 м2 в літ. «А-4»; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 25033479, нежитлові приміщення 3-го поверху № 1-7 площею 2140,7 м2 4-го поверху № 1-5 площею 1061,2 м2 в літ. «А-4».

Згідно з пп. 14.1.129-1 пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, поділяються на такі типи: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; будівлі промислові та склади; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі ~ допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо інші будівлі.

Відповідно до положень пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

Згідно з положеннями ст.ст. 36-38 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом. Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Приписами ст.49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Положеннями пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст. 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Як встановлено судовим розглядом справи, позивачем з метою виконання свого обов'язку щодо своєчасного декларування, нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у строки, визначені Податковим кодексом України подано звітну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з звітний період 2016 рік, яка була прийнята та доставлена до контролюючого органу 29.01.2016 року, що підтверджується квитанцією №2, реєстраційний номер НОМЕР_2.

У вказаній податковій декларації позивачем було самостійно визначено грошове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у загальному розмірі 167354,25 грн., у тому числі 1 квартал - 41838,56 грн., 2 квартал - 41838,56 грн., 3 квартал - 41838,56 грн., 4 квартал - 41838,57 грн., тип, об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості (коди типу об'єкта « 3»), ставка податку 19,29 грн. за 1 м2.

Як визначено положеннями пп.266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Облікові показники нарахованих та сплачених сум з податку до бюджетів відображаються в інтегрованій картці платника, яка відкривається за кодом бюджетної класифікації згідно з Класифікацією доходів бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14 січня 2011 року №11, для сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів: житлової нерухомості (коди типу об'єкта 1-3) на код бюджетної класифікації 18010100; нежитлової нерухомості (коди типу об'єкта 4 - 9) на код бюджетної класифікації 18010400.

Як встановлено під час судового розгляду справи, на виконання положень пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України позивачем було здійснено перерахування грошових коштів за кодом бюджетної класифікації 18010400 в якості сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у загальному розмірі 167354,25 грн., на підтвердження чого до суду надано копії платіжних доручень: № 560 від 19.02.2016 року на загальну суму 13946,19 грн. за 1 квартал 2016 року; № 594 від 18.03.2016 року на загальну суму 13946,19 грн. за 1 квартал 2016 року; № 628 від 15.04.2016 року на загальну суму 13946,19 грн. за 1 квартал 2016 року; № 684 від 31.05.2016 року на загальну суму 13946,19 грн. за 1 квартал 2016 року; № 701 від 10.06.2016 року на загальну суму 13946.19 грн. за 2 квартал 2016 року; № 745 від 27.07.2016 року на загальну суму 13946,19 грн. за 2 квартал 2016 року; № 768 від 11.08.2016 року на загальну суму 13946,19 грн. за 2 квартал 2016 року; № 782 від 29.08.2016 року на загальну суму 5000,00 грн. за 3 квартал 2016 року; № 792 від 01.09.2016 року на загальну суму 8946,19 грн. за 3 квартал 2016 року; № 821 від 06.10.2016 року на загальну суму 13946,19 грн. за 3 квартал 2016 року; № 862 від 10.11.2016 року на загальну суму 13946,19 грн. за 3 квартал 2016 року; № 895 від 05.12.2016 року на загальну суму 13946,19 грн. за 3 квартал 2016 року; № 15 від 12.01.2017 року на загальну суму 13946,19 грн. за 4 квартал 2016 року.

При цьому, з наданих представником позивача під час розгляду справи пояснень та наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 28.03.2018 року ТОВ «СІ ЕНД ДЖІ» подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на зменшення податку на загальну суму 167354,56 грн. за №927149022 та на збільшення податку на загальну суму 167354,25 грн. за № 927149304.

При цьому, уточнюючою декларацією на збільшення податку на загальну суму 167354,25 грн. за №927149304, зокрема було виправлено код типу об'єкта, а саме з житлової нерухомості (код 3), виправлено на об'єкт нежитлової нерухомості (код 6).

Відповідно до положень пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

З наданих представниками сторін пояснень під час судового розгляду справи встановлено, що контролюючий орган дійшов висновку про несплату позивачем узгодженого податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, від'ємне від земельної ділянки, що розташоване за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Уборевіча, буд. 1-Б, та після подання підприємством уточнюючої податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нараховано пеню.

Суд зазначає, що пунктом 22.4 статтi 22 Закону України вiд 5 квiтня 2001 року № 2346-III "Про платiжнi системи та переказ коштiв в Українi" визначено, що при використаннi розрахункового документа iнiцiювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

В той же час, згідно з ч. 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до місцевих бюджетів податків і зборів та інших доходів місцевих бюджетів відповідно до законодавства. (ч. 5 ст. 78 Бюджетного кодексу України).

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивачем у поданій до контролюючого органу податковій декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, невірно зазначено тип об'єкта нерухомого майна, а саме замість вірного коду (6), що відповідає об'єкту нежитлової нерухомості, зазначено невірний код (3), що відповідає об'єкту житлової нерухомості, однак, позивачем здійснено сплату самостійно нарахованих податкових зобовязань, проте за іншим кодом бюджетної класифікації.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що враховуючи надані до суду копії платіжних доручень, позивачем було виконано обов'язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відповідний період, грошові кошти було перераховано на рахунок контролюючого органу, тобто кошти надійшли до бюджету як того вимагають норми діючого законодавства.

Суд зазначає, що ст. 4 Податкового кодексу України визначено основні засади податкового законодавства. Відповідно до п.п. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 цього Кодексу, одним із принципів податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

При цьому, в силу норм п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, "податкові правопорушення" характеризуються як протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 109.2 ст. 109 Податкового кодексу України, вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «СІ ЕНД ДЖІ» було сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, хоча і не за належним кодом бюджетної класифікації, що в свою чергу, вказує на не вчинення позивачем несвоєчасної сплати такого податку.

Також суд зазначає, що у суду відсутні будь-які докази порушення інтересів держави щодо недоотримання суми податку шляхом невиконання платником податків конституційного обов'язку сплачувати податки та збори, позивачем своєчасно виконано обов'язок сплатити вказаного податку.

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем своєчасно та у повному обсязі було виконано зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за вказаний період. При цьому, факт сплати позивачем сум вказаного податку за іншим кодом бюджетної класифікації не може бути підставою для застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені, оскільки відповідні кошти були сплачені та зараховані до Державного бюджету.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.08.2018 року у справі №813/2487/17.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно нараховано підприємству позивача пеню у розмірі 29783,02 грн., що свідчить про відсутність у підприємства заборгованості.

При цьому, як свідчать наявні в матеріалах справи докази, за даними контролюючого органу за підприємством позивача рахувалась заборгованість у сумі 2,83 грн. з податку на додану вартість, однак така заборгованість була погашена позивачем.

З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що відповідачем під час розгляду справи не надано до суду належних та допустимих доказів наявності у позивача податкового боргу, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування податкової вимоги №14375-17 від 23.05.2017 року.

Стосовно заявленого представником позивача клопотання про вихід за межі позовних вимог та здійснення захисту порушених прав та інтересів позивача, шляхом прийняття рішення про зобовязання Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області виключити інформацію з бази даних 1С «Податковий блок» про наявність у ТОВ "СІ ЕНД ДЖІ" (п.н. 38876620) заборгованості зі сплати податкових зобовязань у вигляді пені з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками житлової нерухомості в сумі 29783,02 грн., пеня нарахована в ІКП на борг минулих років, згідно з податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № від 29.01.2016 року, суд зазначає, що вказане клопотання фактично за своєю суттю є окремою позовною вимогою, а, відтак, враховуючи обставини того, що з останнім представник позивача звернувся до суду вже на стадії судового розгляду справи по суті, то відповідно до положень КАС України судом не може бути надано оцінку вказаному в рамках розгляду даної справи.

При цьому, суд зазначає, що судовим розглядом не встановлено обставин необхідності виходу суду за межі позовних вимог.

Згідно положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕНД ДЖІ".

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕНД ДЖІ" (61144, м. Харків, вул. Уборевіча, буд. 1-Б) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області форми Ю від 23.05.2017 року № 14375-17.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕНД ДЖІ" (61144, м. Харків, вул. Уборевіча, буд. 1-Б, код ЄДРПОУ - 38876620) сплачену суму судового збору в розмірі 1762 (одна тисячі сімсот шістдесят два) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, код ЄДРПОУ - 39599198).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення в порядку письмового провадження складено 29 листопада 2018 року.

Суддя Мельников Р.В.