Справа № 805/4880/18-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 р. Справа№805/4880/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., за участі секретаря судового засідання Зикун Ю.В., представника відповідача Булгакової О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2018 року позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська", про стягнення адміністративно-господарських санкцій. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач не створив у 2017 році робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до законодавчо встановленого нормативу. З посиланням на статті 19, 20 Закону України №875-12 від 21.03.1991 "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", постанову Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", позивач просив стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, у сумі 2023162,12 гривень та пеню у сумі 80117,40 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалася на те, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становила 3421 осіб. Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» на підприємстві мало бути працевлаштована 137 осіб з інвалідністю, але фактично за даними звіту на підприємстві працювало лише 119 особи, тобто не виконано норматив робочого місця. Згідно розрахунку, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2017 році склала 2023162,12 гривень. Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та пункту 4 «Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120% річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення. У зв'язку з цим станом на 20 червня 2018 року сума нарахованої пені складає 80117,40 гривень. На підставі викладеного, позивач позов задовольнити.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, в якому вимоги позивача не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі у зв'язку з тим, що специфіка підприємства зумовлює пов'язаність переважної більшості посад з особливо шкідливими та небезпечними умовами праці, де законом заборонена праця інвалідів, в тому праця інвалідів має використовуватися з урахуванням специфіки виробничого процесу відповідача. Така правова позиція була викладена у постанові Вищого господарського суду України від 28.09.2004 по справі №23-12/429-03-10101. На підприємстві відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників за 2017 рік склала 3421 працівників, утому числі 3081 працівників, праця яких пов'язана зі шкідливими умовами праці, а тому норматив для працевлаштування інвалідів для відповідача складає 4% від 340 робочих місць, де можливо використовувати працю інвалідів - 14 робочих місць. Фактично на підприємстві працює 119 осіб, яким встановлена інвалідність. У 2107 році позивач не проводив перевірки з питань виконання роботодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та наявності підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій. Оскільки відповідач виконав норматив, тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій. Крім цього, статтею 19 "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" встановлено, що підприємства самостійно працевлаштовують інвалідів тільки ти, хто був направлений центром зайнятості чи звернувся самостійно до роботодавця. В доповненні до відзиву на адміністративний позов відповідач покликався на те, що звітність № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

09 липня 2018 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

10 липня 2018 року від сторін були витребувані докази.

29 серпня 2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження засідання для розгляду справи по суті замінено підготовчим засіданням.

29 жовтня 2018 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 23 листопада 2018 року.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позову, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиву на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

Державне підприємство "Вугільна компанія "Краснолиманська" зареєстровано як юридична особа та йому присвоєно ідентифікаційний (а.с. 49).

08 лютого 2018 року відповідачем поданий «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік» за даними якого середньооблікова кількість інвалідів у відповідача становить 119 особи з необхідних 137 (а.с. 6).

22 лютого 2017 року центром зайнятості прийнята від відповідача звітність №01/11-27/5 від 14.02.2017 «Інформація про попит на робочу силу вакансії форми №3-ПН» про наявність 55 вакансій (а.с. 48).

17 листопада 2017 року центром зайнятості прийнята від відповідача звітність №01/11-208/10 від 17.11.2017 «Інформація про попит на робочу силу вакансії форми №3-ПН» про наявність1 вакансії (а.с. 66-67).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ) законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону №875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 19 Закону №875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Отже, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

З аналізу норм Закону № 875-ХІІ вбачається, що обов'язок щодо працевлаштування інвалідів покладено як на суб'єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Обов'язок суб'єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів. В той же час, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI «Про зайнятість населення», в редакції Закону України №2249-VIII від 19.12.2017, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання інформації про наявність вакансій врегульований наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання».

Вказаним Порядком встановлена єдина форма призначена для інформування центру зайнятості та населення про наявність вільних робочих місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та порядок її подання.

Відповідач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі яких можливо встановити, що на протязі 2017 року відповідач створив та виділяв робочі місця для працевлаштування інвалідів, про що інформував центр зайнятості. З наданих звітів про наявність вакансій та потребу у працівниках за формою №3-ПН не вбачається, що відповідач шукав для працевлаштування інвалідів.

Зважаючи на викладене, та враховуючи що відповідачем не виконані всі передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів, суд дійшов висновку, що Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів має правові підстави вимагати від відповідача сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів, працевлаштування яких здійснюється органами державної влади, місцевого самоврядування та громадськими організаціями інвалідів за умови наявності вакантних робочих місць, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не приймає до уваги аргументи відповідача щодо специфіки виробничого процесу на підприємстві, яка зумовлює зменшення нормативу робочих місць для інвалідів до 14 вакансій, оскільки вони не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Питання розподілу судових витрат слід вирішити в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України: судовий збір, сплачений позивачем, відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 205, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (місцезнаходження: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, б. 1а, ) до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" (місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, б. 9, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, у сумі 2 023 162 (два мільйона двадцять три тисячі сто шістдесят дві) гривні 12 копійок та пеню у сумі 80 117 (вісімдесят тисяч сто сімнадцять) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 23 листопада 2018 року.

Повний текст рішення складений 03 грудня 2018 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Донецького окружного адміністративного суду у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Циганенко А.І.