Справа № 826/11512/17
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2018 року

м.Київ

справа №826/11512/17

адміністративне провадження №К/9901/54570/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання: Вітковської К.М.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Єльчанінова І.О.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2018 року (судді: Мезєнцев Є.І., Файдюк В.В., Чаку Є.В.) у справі №826/11512/17 за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю., в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.09.2017 та зобов'язати видати свідоцтво про право на спадщину за законом за Формою №16.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2018 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на правомірність оскаржуваної відмови, з огляду на те, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України суворо регламентує, що видача свідоцтв про право на спадщину повинна відбуватися лише після подання документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки вважає доводи скаржника безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що позивач, - ОСОБА_4, перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 з 04.09.1993, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

25 серпня 2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. заведено спадкову справу № 2/2015 щодо майна ОСОБА_5

Спадкове майно після смерті ОСОБА_5 у передбачені законом терміни в рівних частинах прийняте спадкоємцями: дружиною ОСОБА_4, сином ОСОБА_6, матір'ю померлого ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_8, про що відповідачем видано Свідоцтва про право на спадщину за законом.

12 липня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. із заявою про включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за Формою 16, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5.

Листом від 19.08.2017 за № 355/02-14 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. повідомила позивача про необхідність надання документів, що підтверджують належність майна за кордоном померлому.

В свою чергу, 29.08.2017 позивачем направлено на адресу нотаріуса лист із вимогою щодо прийняття остаточного рішення за вищеозначеною заявою, однак витребовуваних документів не надано.

Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 04.09.2017 за №374/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на ? частину спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв'язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що порушує його права на прийняття спадщини після смерті її чоловіка, звернулась до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу по суті суди попередніх інстанцій виходили з того, що даний спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, Верховний Суд не погоджується із такою правовою позицією судів, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовим спором у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» слід розуміти як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року по справі №826/27224/15 також наголосила на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, якщо особа вбачає порушення своїх прав у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Позовні вимоги ОСОБА_4 ґрунтуються на протиправності дій приватного нотаріуса як спеціального суб'єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо відмови у видачі свідоцтва про право на ? частину спадкового майна, яка знаходиться за кордоном.

Поряд з цим, відповідач наголошує, що така відмова була обґрунтованою, оскільки за результатом дослідження матеріалів спадкової справи, відкритої щодо майна ОСОБА_5, не виявилось можливим встановити, що майно, заявлене позивачем, як спадкове, а саме: акції іноземних компаній, належали ОСОБА_5

За таких підстав предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення приватного нотаріуса як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення (захист) права власності позивача на спадщину, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то подальше оспорювання правомірності набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв'язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об'єкт нерухомого майна. Такий спір, з урахуванням суб'єктного складу учасників справи, має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що вираз «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З огляду на наведене, Верховий Суд вважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки такий підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 та ч. 1 ст. 354 КАС України ухвалені в цій справі в порядку адміністративного судочинства судові рішення підлягають скасуванню, а провадження закриттю у зв'язку з неналежністю розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2018 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни про визнання протиправним та скасування рішення, - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2018 року.