Справа № 500/7973/18
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/7973/18
Провадження № 2-а/500/175/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року

09 год. 50 хв.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 3 роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Узун Едуарда Петровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

15.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора патрульної поліції 3-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Узун Едуарда Петровича ЕАВ №719438 від 08.11.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу 425 гривен.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 08.11.2018 інспектором патрульної поліції 3-ї роти 2-го батальйону УПП в Одеській області капралом поліції Узун Е.П. було винесено постанову ЕАВ №719438 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. З постанови вбачається, що 08.11.2018 він керував автомобілем о 06-15 год. та не увімкнув світловий показник повороту при перестроюванні, чим порушив п. 9.2б ПДР України. Вважає вказану постанову необґрунтованою та винесеною із порушенням норм процесуального права. Так, 08.11.2018 о 06-15 год. під час керування автомобілем, він був зупинений рядовим поліцейським Єловенко Миколою Володимировичем поліцейським 1-роти 2-батальона Управління патрульної поліції в Харківській області, рядовим, нагрудний жетон № 0082337, який на його прохання пояснити зупинку, повідомив, що його зупинене за проїзд перехрестя проспекту Миру та вул. Білгород-Дністровської з круговим рухом без увімкнення світлового показника повороту при з`їзді з кільця. Однак порушення ПДР позивач не вчиняв. Його заперечення щодо незаконної зупинки, інспектор проігнорував, не надав докази порушення ПДР і вимагав надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрації транспортного засобу. Документи він надав, оскільки поспішав до м. Одеса. Після цього, поліцейський Єловенко М.В. відійшов до службового автомобіля для складання постанови про накладення адміністративного стягнення. Разом з тим, ст. 276 КУпАП України вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку за адресою: 68600, м.Ізмаїл, вул. Телеграфна 72, де розташований Відділ патрульної поліції м.Ізмаїл в Одеській області. Проте, інспектор Єловенко М.В. розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, чим інспектор суттєво порушив його права, та не надав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі. Крім того, інспектор Єловенко М.В проігнорував вимоги ч.2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного повного і об`єктивного з`ясування обставин по справі. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не було оголошено посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Зі мною в автомобілі знаходилась дружина, яка була свідком і намагалась надати пояснення. Своїми діями, ОСОБА_2 порушив вимоги ст.ст.278,279 КУпАП. Крім того, постанову про накладення адміністративного стягнення йому не було надано. Він 12.11.2018 року, після приїзду до міста Ізмаїл, звернувся до відділу патрульної поліції за копією постанови, з якої вбачається, що постанова прийнята не інспектором Єловенко М.В., який спілкувався з ним під час зупинки автомобілю, а капралом поліції ОСОБА_3 , який у цій справі участі не приймав. Він бачив, що за кермом службового автомобіля знаходилася людина у формі поліцейського, але жетона поліцейського у нього не було. В постанові у графі особа, яка виносить постанову не значиться прізвище ОСОБА_2 . Крім того, порушуючи ст. 285 КУпАП, копія постанови не була йому направлена у термін 3 дні, як того вимагає закон. Він вимушений був 15.11.2018 року особисто розшукувати постанову у Ізмаїльському відділі патрульної поліції, для того щоб мати підставу для оскарження постанови у законному порядку, чим, також, грубо порушені його права. Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважає, що були такі порушення при винесенні постанови відносно нього, як: незаконна зупинка його транспортного засобу; не доведеність порушення ним ПДР; відповідач ОСОБА_3 незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю; позбавлено його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП; порушення відповідачем вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме вимог ст.ст.278,279 КУпАП; внесення до постанови неправдивих даних про особу, яка розглядала справу.
В судовому засіданні 29.11.2018р. позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що відповідачем безпідставно накладено на нього штраф, оскільки ПДР він не порушував, а постанова прийнята з порушенням норм діючого законодавства.

Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, а також, зазначив, що проти адміністративного позову заперечує; будь-яких заперечень по суті викладених у позові обставин та доказів в підтвердження заперечень не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАВ №719438 від 08.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною інспектором патрульної поліції 3 роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області капралом поліції Узун Едуардом Петровичем, за порушення п.п. 9.2 б ПДР на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
У вказаній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 , 08.11.2018р. о 06:36 год. в м. Ізмаїлі по пр. Миру, керуючі транспортним засобом «TOYOTA COROLLA» державний номер НОМЕР_1 , при перестроюванні не увімкнув відповідний світловий покажчик повороту, чим порушив п.п. 9.2 б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови позивач звернувся до суду, посилаючись на її протиправність.

Суд погоджується з правовою позицією позивача з огляду на її обґрунтованість.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 1995 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 9.2 б ПДР України Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами), водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, зокрема, перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

З огляду на усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини (справи "Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrain", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine",11.04.2013, no. 20372/11) та інші), який тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, національні органи влади мають дотримуватися закріплених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантій: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Для встановлення "обґрунтованості висунутого обвинувачення" у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Суд звертає увагу, що сама по собі постанова про притягнення особи до відповідальності не може без підтвердження іншими доказами свідчити про встановлення факту порушення позивачем ПДР. У даному випадку для підтвердження порушення позивачем ПДР відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події в підтвердження факту ненадання водієм сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, № рішення 73700340.

Однак належний відеозапис, у якому було б зафіксовано порушення позивачем вимог ПДР, поліцейським суду не надано.

Будь-які інші докази вчинення притягуваним адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, а отже й безпідставність складення відповідачем оскарженої постанови.

При цьому, суд звертає увагу, що за змістом ч.ч.2,5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Отже, враховуючи викладені у ст.258 КУпАП положення, з огляду на те, що позивача було притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції у сфері забезпечення дорожнього руху, протокол про адміністративне правопорушення у даному випадку не складається.

Аналогічні положення містяться у п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. №1395.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП (ч.4).

Таким чином, співробітник патрульної поліції має право виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення.

Наведене також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №760/2846/17.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної постанови відповідача критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України та наявність підстав для задоволення позову про її скасування.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач, незважаючи на покладення на нього статтею 77 КАС України обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконав його та не надав належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності оскарженого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до інспектора патрульної поліції 3 роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Узун Едуарда Петровича (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, №72) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАВ №719438 від 08.11.2018 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу розміром 425 грн.. та справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: А.С. Адамов