Справа № 484/2630/17
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

03 грудня 2018 р.справа № 484/2630/17

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи, у письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 55200

до відповідачаПервомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, вул. Чкалова, 12, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55200

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачаОСОБА_2, АДРЕСА_2. Первомайськ, Миколаївська область, 55200

провизнання протиправними і скасування розпоряджень від 02.11.16 р. № 324-р, від 07.11.16 р. № 335-р

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області із адміністративним позовом до Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області (надалі - відповідач або РДА), в якому просить суд:

1) визнати протиправним і скасувати Розпорядження РДА від 2 листопада 2016 р. № 324-р "Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області" (надалі - Розпорядження № 324-р);

2) визнати протиправним і скасувати Розпорядження РДА від 7 листопада 2016 р. № 335-р "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки ОСОБА_2, на яку поширюється право земельного сервітуту для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на земельній ділянці державної власності, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області" (надалі - Розпорядження № 335-р).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним: у 2014 р. ОСОБА_1 уклав із РДА договір оренди земельної ділянки. У 2016 р., з дозволу РДА, орендована земельна ділянка була поділена ним на дві частини, із присвоєнням кожній індивідуального кадастрового номеру. На обох земельних ділянках знаходяться будівлі і споруди, які належать позивачеві на праві власності. Під час державної реєстрації прав на одну з земельних ділянок у лютому 2017 р., позивач дізнався, що в 2016 р. відповідач видав спірні Розпорядження № 324-р і 335-р, якими надав фізичній особі ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації щодо оформлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки, яку орендує ОСОБА_1, та в наступному затвердив таку документацію. Наслідком Розпоряджень № 324-р і 335-р стало укладення відповідачем із ОСОБА_2 договору про встановлення земельного сервітуту у виді права проїзду на транспортному засобі по одній з земельних ділянок, орендованих позивачем. Вважає, що сервітут порушує його право оренди та перешкоджає в користуванні власними спорудами. В наступному позивач доповнив свої доводи посиланням на те, що ОСОБА_2 продав належну йому земельну ділянку і будівлі, а відтак необхідність у сервітуті відпала.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у своєму відзиві просив відмовити в його задоволенні (а. с. 146-150). У відзиві наведені норми Цивільного та Земельного кодексів України, які регулюють питання встановлення земельного сервітуту та державної реєстрації обтяжень нерухомого майна. Пояснень щодо обставин прийняття Розпоряджень № 324-р і 335-р, а також їх обґрунтування відзив не містить.

Дана адміністративна справа передана на розгляд Миколаївському окружному адміністративному суду ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області (а. с. 130).

При прийнятті справи до провадження, суд вирішив питання про залучення до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (надалі - третя особа або ОСОБА_2.) (а. с. 136-137).

Справа розглянута у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи.

В судове засідання учасники справи не прибули, позивач і відповідач клопотали про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 142, 153).

У відповідності до вимог ст. 205 ч. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи наведені приписи, суд розглядає справу у письмовому провадженні, на підставі поданих учасниками справи доказів.

Вирішуючи спір суд враховує наступне.

Позивач подав не датований і без номера договір оренди земельної ділянки, з якого слідує, що відповідач надав позивачу в оренду, строком на 49 років, земельну ділянку площею 0,0925 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а. с. 19-20).

Також, позивачем поданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, в якому датою вищевказаного договору зазначено 22 травня 2014 р., загальна площа земельної ділянки 0,1061 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (а. с. 24).

14 березня 2016 р. розпорядженням РДА № 56-р ОСОБА_1 надано дозвіл на поділ земельної ділянки загальною площею 0,1061 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (а. с. 25).

Як стверджує позивач, земельна ділянка була поділена ним на дві частини: перша, площею 0,0925 га із кадастровим номером НОМЕР_1 і друга, площею 0,0136 га із кадастровим номером НОМЕР_3.

При спробі зареєструвати своє право на частину поділеної земельної ділянки площею 0,0925 га із кадастровим номером НОМЕР_1, 27 лютого 2017 р. позивач отримав Рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з якого слідує, що в державному реєстрі вже мається запис про обтяження цієї земельної ділянки сервітутом (а. с. 13).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 2 листопада 2016 р. спірним Розпорядженням № 324-р відповідач надав третій особі дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право земельного сервітуту у виді права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, площею 0,0314 га, на земельній ділянці державної власності площею 0,0925 га, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а. с. 23).

7 грудня 2016 р. відповідач іншим спірним Розпорядженням № 335-р затвердив таку технічну документацію та встановив третій особі земельний сервітут строком на 49 років, у виді права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, площею 0,0314 га, на земельній ділянці державної власності площею 0,0925 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (а. с. 17-18).

8 листопада 2016 р. РДА уклала із ОСОБА_2 договір про встановлення земельного сервітуту, відповідно до якого сервітут встановлено відносно частини земельної ділянки площею 0,0925 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (п. 1 договору); сервітут встановлюється в інтересах ОСОБА_2 на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на частину земельної ділянки площею 0,0314 га (п. 2 договору) (а. с. 5-6).

Таким чином, на частину земельної ділянки, яка в 2014 р. була передана в оренду ОСОБА_1, у 2016 р. відповідач встановив сервітут в інтересах третьої особи.

Зміст права земельного сервітуту визначено ст. 98 ч. 1 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України). Відповідно до цієї норми, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Одним з видів земельного сервітуту є право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (ст. 99 ч. 1 п. "б" ЗК України).

Як визначено ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Право відповідача на розпорядження землями державної власності закріплено ст. 21 ч. 1 п. 2 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", а тому він мав право встановлювати земельний сервітут на користь третьої особи і той факт, що сервітут обмежує право позивача на користування орендованою земельною ділянкою і є суттю сервітуту та не може розглядатись в якості підстави для скасування розпоряджень РДА.

Доводи позивача зводяться до порушення його права оренди та власності, але ці права за своєю юридичною природою є правами цивільними та, відповідно, підлягають захисту в порядку цивільного судочинства, яке передбачає подання позовів про усунення перешкод в користуванні майном.

Крім того, надання Розпорядженнями № 324-р і 335-р дозволу на виготовлення технічної документації та її наступне затвердження, є не правовим питанням, а суто технічним. На теперішній час, між РДА і третьою особою діє договір про встановлення земельного сервітуту, докази дострокового припинення якого у суду відсутні. Саме укладення договору і є кінцевою метою затвердження технічної документації, а тому із моменту укладення договору, Розпорядження № 324-р і 335-р вичерпали свою юридичну силу фактом їх виконання і спірні правовідносини із адміністративних перетворились на цивільні.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Так як у задоволенні адміністративного позову судом відмовлено, судові витрати позивачу не присуджуються.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 55200, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) до Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області (вул. Чкалова, 12, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55200, ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (АДРЕСА_2. Первомайськ, Миколаївська область, 55200) про визнання протиправними і скасування розпоряджень від 2 листопада 2016 р. № 324-р та від 7 листопада 2016 р. № 335-р, відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз