Справа № 2140/1915/18
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 2140/1915/18
16 год. 22 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю представників

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

19 вересня 2018 року ОСОБА_3 (надалі - позивач, ОСОБА_3С.), від імені якого діє адвокат ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - відповідач, Суворовський РВ ДВС у Херсонській області), Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - Дніпровський РВ ДВС у Херсонській області), у якому просив:

- зобов'язати Суворовський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зняти арешт з 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження запис № 7816307 від 28.08.2008 р., зроблений Херсонською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника б/н, 28.08.2008 р., ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні, старший державний виконавець Стефановська О.С.

- зобов'язати Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зняти арешт з 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: м. Херсон, пр. Сенявіна, буд. 166, к.5, та виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження запис 2509998 від 19.10.2005 р., зроблений Першою Херсонською Державною нотаріальною конторою на підставі постанови АВ 467388 від 29.10.2003 р., Державна виконавча служба Дніпровського районного управління юстиції, виконавець - Білий.

- зобов'язати Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зняти арешт з невизначеного майна, всього майна та виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження запис №2510011 від 19.10.2005 р., зроблений Першою Херсонською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АВ 467388 від 29.10.2003 р., Державна виконавча служба Дніпровського районного управління юстиції, виконавець - Білий.

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не зняття арешту з майна позивача.

Ухвалою суду від 10.10.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до розгляду на 05.11.2018 р.

Протокольною ухвалою суду від 05.11.2018 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 26.11.2018 р.

Ухвалою суду від 26.11.2018 р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не зняття арешту з майна позивача та зобов'язання зняти арешт на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Позовні вимоги в частині зобов'язання Суворовський районний ВДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області зняти арешт з 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження запис № 7816307 від 28.08.2008 р., зроблений на підставі постанови про арешт майна боржника б/н, 28.08.2008 р., позивач обґрунтовує наступним. Так, позивач вказує, що є власником 1/3 частини квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2. При цьому, позивач вказує, що з листа - відповіді від 09.08.2018 р. № 29959 йому стало відомо, що на підставі п. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт завершено. Проте, державним виконавцем не було знято накладеного арешту на майно боржника, що на думку позивача є протиправно бездіяльністю відповідача, оскільки відповідно ч. 1,2 ст. 40, ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", а також Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 р. № 2274/5, завершення виконавчого провадження є підставою для зняття такого арешту. Крім того, позивач зазначає, що на теперішній час на виконанні у Суворовського ВДВС не перебуває виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_3, а тому наявність вказаного арешту порушує майнові права позивача.

24 жовтня 2018 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з огляду на наступне. На виконанні Суворовського РВ ДВС м. Херсон ГТ УЮ у Херсонській області перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 6- 2312/07, виданого 12.10.2007 Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь АКБ "Правекс Банк" заборгованості у розмірі 6 149,61 грн. В результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити місце проживання боржника, у зв'язку із чим 19.06.2009 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (редакції №606-ХІУ від 21.04.1999). Така підстава для завершення виконавчого провадження, як повернення виконавчого документа стягувачу, не передбачає автоматичного зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів, вжитих державним виконавцем на виконання виконавчого документу. Таким чином, державний виконавець не допустив протиправної бездіяльності щодо зняття арешту з майна боржника, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 є власником 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Сенявіна, буд. 166, к. 5, кв. 122, право власності на яку набуте на підставі договору міни від 12.01.1999 р., зареєстрованого за № 29632.

28.08.2008 р. реєстратором Херсонської філії державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України вчинено реєстраційний запис № 7816307 про накладення арешту на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3, власником якої є ОСОБА_3, підставою обтяження зазначено постанову старшого державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні ОСОБА_4, без номеру, від 28.08.2008 р., що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 02.08.2018 року № 133000474.

09.08.2018 р. Суворовський районний ВДВС м. Херсона ГТ УЮ у Херсонській області листом № 29959 повідомив ОСОБА_3 про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП, Спецрозділ, Архів) на виконанні відділу перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь АКБ "Правекс Банк" заборгованості в сумі 6 149,61 грн. на підставі виконавчого листа № 6-2312/07, виданого 12.10.2007 р. Печерським районним судом м. Києва. 19.06.2009 р. виконавче провадження завершено на підставі п. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Відсутня можливість надати матеріали виконавчого провадження для ознайомлення у зв'язку з закінченням терміну їх зберігання.

Вважаючи, що при завершенні виконавчого провадження державним виконавцем допущено протиправну бездіяльність щодо зняття арешту з майна боржника, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує про наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-XIV (далі - Закон №606-XIV у редакції від 11.06.2009 р., чинній на момент виникнення спірних відносин).

За змістом статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - відповідно до статті 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - відповідно до статті 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, відповідно до статті 40-1 цього Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 40 Закону №606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника

Частина п'ята цієї статті передбачає, що повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє

його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

За правилами статті 37 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 38 Закону №606-XIV У разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону №606-XIV, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Пунктом 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правові днин), передбачено, що якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз викладених норм дає суду підстави вважати, що наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані державним виконавцем лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Аналогічна правова оцінка викладена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 р. у справі № 826/20120/14.

Таким чином, відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у зв'язку з неможливістю встановити місце проживання боржника, не передбачає застосування державним виконавцем наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 38 Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі зняття арешту з майна боржника.

Згідно інформаційного витягу з бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП, Спецрозділ, Архів) від 17.10.2018 р., на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 8221547 про стягнення з ОСОБА_3 на користь АКБ "Правекс Банк" заборгованості в сумі 6 149,61 грн. на підставі виконавчого листа № 6-2312/07, виданого 12.10.2007 р. Печерським районним судом м. Києва, яке завершено 19.06.2009 р. у зв'язку з тим, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити місце проживання боржника, виконавчий документ повернуто стягувачу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у межах спірних правовідносин ознак протиправною бездіяльності державного виконавця щодо зняття арешту з майна позивача, а також не вбачає правових підстав для зобов'язання відповідача зняти арешт з майна, власником якого є ОСОБА_3

Щодо доводу позивача про те, що на теперішній час на виконанні Суворовського РВ ДВС у Херсонській області відсутнє виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_3, а наявність вказаного арешту порушує його майнові права, то суд вказує наступне.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач не позбавлений права на звернення до суду відповідної юрисдикції з позовом про зняття арешту з майна з метою захисту своїх прав на вказане майно.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність своєї бездіяльності щодо зняття арешту з майна позивача при завершенні виконавчого провадження, а позивачем не надано доказів на спростування доводів відповідача, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (місце проживання 73000, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (місцезнаходження 73000, м. Херсон, вул. Б. Мозолевського, 2, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30 листопада 2018 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 11.5