Справа № 804/182/2255/15(249СП/804/3758/18)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/182/2255/15

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року (суддя Кучма К.С., м. Дніпро)

у справі № 804/182/2255/15

за позовом ОСОБА_1

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Нікополі Дніпропетровської області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У квітні 2018 р. позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.06.2015 року №0017/173;

- визнати протиправною бездіяльність Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови повернути позивачу помилково сплачене грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25000 грн., оплачене 17 серпня 2015 року по меморіальному ордеру №14, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №0017/173;

- зобов'язати відповідачів вчинити дії щодо повернення йому сплачених грошових зобов'язань в сумі 25 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Суд дійшов висновку, що позивач не мав сплачувати податок за 2015 рік, але на час подання позову податкове повідомлення-рішення є відкликаним. Позивачем не надано доказів звернення до контролюючого органу з поданням в Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції визнав незаконність та протиправність прийняття податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015р. №0017/173 по транспортному податку з фізичних осіб в сумі 25 000 грн., проте, відмовив у задоволені позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, оскільки на час подання позивачем позову податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним.

Зазначає, що судом порушено норми ст. 14 ПК України щодо визначення понять, а саме у рішенні були підмінені поняття "податкове зобов'язання" та "податковий борг" і "податкова вимога", які мають різне значення.

17 серпня 2015 року відповідно до меморіального ордеру №14 позивачем було сплачено транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000 гривень за податковим повідомленням-рішенням від 19.06.2015 року №0017/173. Податкове зобов'язання було виконано в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

В пп. 60.1.1 п.60.1 ст.60 ПК України, на який послався суд у рішенні, зазначено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином, у позивача в 2015 році був відсутній податковий борг зі сплати транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25000 грн. Позивач не мав податкового боргу.

Суд у рішенні неправомірно застосував до спірних правовідносин норми ст.60 Податкового кодексу України.

Податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №0017/173 визначає саме як податкове зобов'язання зі сплати транспортного податку. Дане податкове зобов'язання відповідно до ст.267 ПК України розраховується контролюючим органом та відповідачем-1 не було відкликано.

Підпунктом 60.1.1 п.60.1 ст.60 ПК України стосується саме податкової вимоги, передбаченої ст. 59 ПК України, а, отже, судом неправомірно застосовано пп. 60.1.1 п.60.1 ст.60 ПК України до правовідносин, що є предметом розгляду.

Податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №0017/173 не відкликано, а отже підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Суд при прийняті рішення послався наказ Міністерства фінансів України, що не регулює правовідносини, які є предметом спору.

Наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 р. №1146 "Про затвердження Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань та пені" затвердженого відповідний порядок, який регулює вказані в позовній заяві відносини.

З метою досудового врегулювання спору, 28 лютого 2018 року відповідно норм статті 43 ПК України позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково сплачених коштів за податковим повідомленням-рішенням від 19.06.2015 року №0017/173.

23 березня 2018 року листом №2256/10/04-07-07-19 відповідач-1 відмовив позивачу у поверненні помилково сплаченого грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25 000 гривень.

Заява позивача від 28 лютого 2018 року є належним доказом звернення саме до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого грошового зобов'язання відповідно до ст.43 ПК України та норм Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 р. №1146 "Про затвердження Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань та пені".

Зазначає, що судом не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.03.2018 р. у справі №822/1458/16, де зазначено, що податковим законодавством передбачений певний порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, а саме відповідно до ст. 43 ПК України шляхом звернення до податкового органу з заявою про повернення помилково сплачених коштів.

Отже, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови повернути позивачу помилково сплачені кошти та зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо повернення сплачених коштів не є передчасною та підлягає задоволенню.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Управління Державної казначейської служби України у м.Нікополі Дніпропетровської області надіслало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що позивач, визнавши відповідачем-2 - Управління Державної казначейської служби України у м.Нікополі Дніпропетровської області, не сформував до нього жодної позовної вимоги, тому предмет спору між сторонами відсутній.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Представники відповідачів по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля марки "LEXUS GX-460", 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з об'ємом двигуна 4608 куб.см., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

19.06.2015 року Нікопольською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0017/173, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 25000 грн.

17.08.2015 року позивачем сплачено до відповідного бюджету транспортний податок у сумі 25000 гривень, що підтверджується копією меморіального ордеру №14 про сплату транспортного податку.

28 лютого 2018 року позивач звернувся із заявою до Нікопольського ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області про повернення помилково сплачених коштів із транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25 000 грн., сплачених 17 серпня 2015 року по меморіальному ордеру №14 за податковим повідомленням-рішенням від 19.06.2015 року №0017/173.

23 березня 2018 року листом №2256/10/04-07-07-19 Нікопольська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області відмовила позивачу у поверненні помилково сплачених грошей із транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25 000 грн., оскільки станом на 21.03.2018 року переплата по транспортному податку з фізичних осіб за позивачем відсутня.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову, з огляду на те, що:

- відповідно до п.п.60.1.1 п.60.1 ст.60 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо сума податкового боргу самостійно погашена платником податків;

- на час подачі позивачем позову дане податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, оскільки відсутні податкові зобов'язання у позивача;

- відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787, подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету;

- позивачу необхідно було звернутись до контролюючого органу з поданням та надати до управління необхідні документи для повернення коштів.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається зокрема з транспортного податку.

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 ПК України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п. 12.3 ст.12 ПК України).

Статтею 8 ПК України передбачено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Отже, транспортний податок, який відноситься до місцевих податків, встановлюється рішеннями сільських, селищних і міських рад в межах граничних розмірів ставок, визначених Податковим кодексом України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України, було введено новий податок - транспортний податок.

Згідно з п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Висновки податкового органу про те, що у позивача у 2015 році виник обов'язок зі сплати транспортного податку у розмірі ставки передбаченої п.267.4 ст.267 ПК України, оскільки із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015 року власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку, є помилковими, оскільки виходячи з приписів ст.ст. 8, 10 Податкового кодексу України ставка транспортного податку лише визначається ПК України, а повноваження щодо її встановлення на території певних громад належать до відповідних сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Виходячи з аналізу вказаних норм колегія суддів зазначає, що рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, яке прийнято та оприлюднено до 15 липня поточного року набирає чинності з наступного року.

Зазначені норми кореспондуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що проголошений у статті 4 ПК України (підпункт 4.1.9 пункту 4.1). Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №0017/173 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25 000 грн. прийнято Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській з порушенням норм чинного законодавства України.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково посилається як на підставу для відмови в позові на те, що податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №0017/173 є відкликаним відповідно до норм ст. 60 ПК України, оскільки, як правильно зазначив скаржник, податкове зобов'язання не набуло статусу податкового боргу, а було своєчасно сплачено.

Крім того, п.56.18 ст. 56, ст.102 ПК України визначає загальний строк оскарження рішень контролюючого органу - 1095 днів. При цьому, таке право не залежить від того, чи є оскаржене податкове повідомлення-рішення оплаченим.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо відмови повернути позивачу помилково сплачене грошове зобов'язання та зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо повернення позивачу коштів в сумі 25 000 грн. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначено ст.43 ПК України.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

За змістом ч.3 ст. 43 ПК України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року №1146 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124, регламентовані взаємовідносини територіальних органів Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС) з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань за платежами, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, з метою належного виконання положень статей 43, 102 Податкового кодексу України, частини другої статті 45 та частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п.5 вказаного порядку передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Колегією суддів встановлено, що із заявою про повернення надміру сплачених коштів позивач звертався до відповідача 28.02.2018 року.

Податкове зобов'язання за податковим повідомленням-рішення від 19.06.2015 року за №0017/173 про визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 гривень було сплачено позивачем 17.08.2015 року.

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем до суду 02.04.2018 року.

Отже, станом на час звернення позивача із заявою до відповідача про повернення надміру сплачених коштів податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №0017/173 не було скасовано.

Таким чином, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 та зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо повернення позивачу коштів в сумі 25 000 грн. є передчасними.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, який у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 822/1458/16 зазначив, що "у суду відсутнє право втручатися в діяльність державних органів при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, та права переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

А тому, зобов'язавши податковий орган повернути позивачу кошти, сплачені ним за податковим повідомленням - рішенням, суд фактично бере на себе повноваження суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі), до компетенції якого, у даному випадку, віднесено розгляд заяви про повернення сплачених грошових зобов'язань у порядку, визначеному законодавством та право прийняти одне з кількох юридично допустимих рішень".

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі № 804/182/2255/15 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 0017/173 від 19.06.2015 р.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 19.11.2018 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов