Справа № 826/8795/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2018 року № 826/8795/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2018 року №61627-5302-1008, №61628-5302-1008, №61629-5302-1008, відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 12 850 грн. та судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішення Литвинівської сільської ради від 02.07.2014 року №279-33-6 та від 27.01.2015 року №324/5-41-6, що були чинним станом на 31.12.2015 року не містять положень про порядок нарахування та ставок земельного податку, отже при обрахунку земельного податку за 2016 рік має застосовуватись мінімальна ставка податку, замість ставки податку визначеної рішенням Литвинівської сільської ради від 28.01.2016 року, яка підлягає застосуванню з 2017 року. Крім того, позивач вказує, що їй належать земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва, тобто землі сільськогосподарського призначення, отже застосовується ставка податку в розмірі 0,3 % від нормативної грошової оцінки земель, а не 1% як застосовано відповідачем. Також, позивач зазначає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянко не розроблялась, отже застосування нормативної грошової оцінки в розмірі 127 645,16 грн за 1 га є протиправним.

Ухвалою суду від 12.06.2018 року відкрито провадження та справу призначено до вирішення в порядку прощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем надано відзив на позов з якого вбачається, що оскаржувані податкові повідмолення-рішення прийнято відповідно до ст. 269, 270, 285, 286, 287 Податкового кодексу України та рішень Литвинівської сільської ради від 28.01.2015 року, від 01.07.2016 року, від 19.06.2017 року, якими встановлено ставку податку за земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 є власником земельних ділянок загальною площею 23,16 га для ведення індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Вишгородський район Литвинівська сільська рада Громадська організація «Садівницьке товариство «Ландшафт».

Головним управлінням ДФС у Київській області 02.04.2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

№61627-5302-1008, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 29 562,58 грн.,

№61628-5302-1008, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 29 562,58 грн.,

№61629-5302-1008, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік в сумі 29 562,58 грн.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України).

Пунктом 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно п. 287.2 ст. 287 Податкового кодексу України облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

Відповідно до п. 287.9 ст. 289 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені цією статтею, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання.

Податкове зобов'язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (п. 287.10 ст 287 Податкового кодексу України).

Як зазначено вище, відповідачем нараховано земельний податок позивачу за 2016 та 2017 роки податковими повідомленнями-рішеннями від 02.04.2018 року, тобто з порушенням терміну визначеного пунктом 286.5 ст. 286, п.287.2 ст 287 Податкового кодексу України.

Проте порушення відповідачем п 286.5 ст. 286, п.287.2 ст 287 Податкового кодексу України при визначенні позивачу грошового зобов'язання по земельному податку не є доказом протиправності таких податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 289.1 ст 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

оложеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п.271.2 ст.271 Податкового кодексу України).

Одночасно пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (зокрема, за приписами норм ст.ст.15, 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 №3613-VI) до Державного земельного кадастру включаються цілий ряд відомостей про земельні ділянки, зокрема: кадастровий номер; місце розташування; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; нормативна грошова оцінка, а також інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такі відомості внесені до Державного земельного кадастру є офіційними).

Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 286.5 статті 285 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

З контексту наведених норм Податкового кодексу України можна дійти висновку, що нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних державного земельного кадастру та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Статтями 1, 18 Закону України «Про оцінку земель» від 11 грудня 2003 року №1378-IV (в останній редакції) встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій». За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація.

Відповідно до ст.ст.15, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Виготовлена технічна документація нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до пункту 1 Положення про зазначений орган, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15.

Згідно з пунктом 21 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів затверджена постановою Кабінету Міністрів України №213 від 23.03.1995, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Таким чином, належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу норми ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату. При цьому, безпосередньо контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (в тому числі окремих її складових).

Відповідно до нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення на території Вишгородського району станом на 01.01.2015 року по Литвинівській сільській раді грошова оцінка земель для садівництва становить 106 370 грн.. сільськогосподарських угідь - 10 111 грн. (лист управління Держземагенствоа у Вишгородському районі від 30.01.2015 року №1010-1010-0.2-100/2-15), отже застосування відповідачем нормативної грошової оцінки земель в розмірі 127 645, 15 грн є безпідставним.

Крім того, ні рішенням Литвинівської сільської ради від 27.01.2015 року (т. 1 ас 120-126), ні рішенням Литвинівської сільської ради від 02.07.2014 року не визначено плати за землю як місцевого податку та, відповідно, не встановлено ставки податку на землю.

Рішеннями Литвинівської сільської ради від 28.01.2016 року, від 01.07.2016 року, від 19.06.2017 року визначено ставку податку за земельні ділянки сільськогосподарського призначення у розмірі 1% від їх нормативної грошової оцінки.

Рішення Литвинівської сільської ради від 28.01.2016 року підлягає застосуванню з 2017 року, отже визначення ставки податку за земельні ділянки сільськогосподарського призначення у розмірі 1% від їх нормативної грошової оцінки за 2016 рік є безпідставним.

Підсумовуючи викладене, оскільки відповідачем безпідставно застосовано нормативну грошову оцінку земельних ділянок належних позивачу в розмірі 127 645, 15 грн., враховуючи, що визначення ставки податку за земельні ділянки сільськогосподарського призначення у розмірі 1% від їх нормативної грошової оцінки за 2016 рік є безпідставним, отже податкові повідомлення-рішення від 02.04.2018 року №61627-5302-1008, №61628-5302-1008, №61629-5302-1008 є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат у виді судового збору, який би підлягав відшкодуванню.

Разом з тим, за змістом норми частини першої та другої статті 132 КАС України судові витрати складаються в тому числі з витрат, пов'язаних з розглядом справи, - витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат береться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію договору № 16/04/2018 про надання правової допомоги від 16 квітня 2016 року, який укладено з адвокатським об'єднанням «Міжнародна рада адвокатів».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З наведеної норми Закону вбачається, що вказаним положеннями передбачено відшкодування витрат за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Підготовка позову, надання консультацій, вивчення документів по справі в цілому під вказаний перелік не підпадає, а тому не підлягає компенсації згідно з положеннями даного Закону.

Відповідно до акту про надання правової допомоги від 07.06.2018 року позивачу надано правову допомогу, вартість якої складає 12 850 грн. та включає в себе: консультування щодо укладання договору - 350 грн., підготовка та надсилання адвокатських запитів на загальну суму 2 500 грн. (підготовка позовної заяви (ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання законодавства, узагальнення судової практики, обрання способу захисту порушеного права, написання позову, формування додатків) - 10 000 грн.

З огляду на викладене, вбачається, що позивачу не надано правової допомоги, яка відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» підлягає відшкодуванню. Крім того, позивачем не надано суду належного доказу оплати правової допомоги в сумі 12 850 грн.

Отже, витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати позивача підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України суд,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2018 року №61627-5302-1008, №61628-5302-1008, №61629-5302-1008.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.04.2018 року №61627-5302-1008, №61628-5302-1008, №61629-5302-1008.

Стягнути на користь ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області судовий збір в сумі 8886 (вісімсот вісімдесят шість) грн. 88 коп

Відмовити у відшкодуванні ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 12 850 грн.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда