Справа № 1840/2875/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 1840/2875/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бегунца А.О.

суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2018, суддя С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 10.09.18 по справі № 1840/2875/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - відповідач, ГУ НП в Сумській області), та уточнивши свої вимоги, просив: визнати протиправним та скасувати наказ від 26.06.2018 №364о/с "По особовому складу" в частині тимчасового виконання обов'язків заступника начальника Недригайлівського відділення поліції Роменського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з 26.06.2018 по 26.07.2018; визнати протиправним та скасувати наказ від 02.08.2018 №424 о/с "По особовому складу" в частині покладення на нього обов'язків заступника сектору кримінальної поліції Сумського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з 06.08.2018 по 05.09.2018; стягнення різниці у заробітку за час з 26.06.2018 по 26.07.2018 в сумі 1437,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що оскаржувані накази є протиправними, оскільки призначення тимчасово виконувати обов'язки за іншою не вакантною посадою повинно було узгоджуватися з ним. Проте, він такої згоди не давав, а тому залишався на займаній посаді начальника управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Сумській області. Крім того, у зв'язку із прийняттям протиправних наказів йому недоплачено 1437,28грн. заробітної плати.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної оцінки доказів і встановлення обставин у справі, просив рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апелянт наголошував на невірному застосуванні судом норм п.2 ч.1 ст.69 Закону України «Про національну поліцію». Зазначив, що визнаючи право керівництва призначати співробітника поліції на будь-яку посаду без обґрунтування службової необхідності, суд наділив керівника ГУ НП в Сумській області необмеженими правами.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також вказує, що відповідно до наказу начальника ГУ НП в Сумській області від 18.10.2018 №519 «По особовому складу», підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» за власним бажанням.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів вважає за можливим розглянути справу по суті.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області №339 від 15.06.2018 "По особовому складу" відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 69 Закону України "Про Національну поліцію" тимчасове виконання обов'язків заступника начальника Конотопського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області - начальника сектору кримінальної поліції з 15.06.2018 покладено на підполковника поліції ОСОБА_1 начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Сумській області.

ОСОБА_1 ознайомлений з даним наказом 15.06.2018, проте не погодився з ним, про що зазначив в наказі.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області від 26.06.2018 №364 "По особовому складу", на період відпустки старшого лейтенанта поліції Білошапки А.А., тимчасове виконання обов'язків заступника начальника Недригайлівського відділення поліції Роменського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з 26 червня по 26 липня покладено на підполковника поліції ОСОБА_1

З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 26.06.2018, однак, не погодившись з ним, не став його виконувати.

09.07.2018 позивач звернувся з рапортами до начальника УКЗ ГУНП в Сумській області та заступника начальника ГУНП в Сумській області про те, що він з 09.07.2018 приступив до виконання службових обов'язків начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Сумській області, з наказом від 26.06.2018 №364 о/с у частині тимчасового виконання обов'язків заступника начальника Недригайлівського ВП Роменського ВП ГУНП в Сумській області він не згоден у зв'язку із сімейними обставинами.

Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 02.08.2018 № 424 "По особовому складу" на час відпустки підполковника поліції Задорожнього К.А. заступника Сумського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, тимчасове виконання обов'язків покладено на ОСОБА_1 Позивач з даним наказом ознайомлений 03.08.2018, проте висловив незгоду з даним наказом.

Не погодившись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних наказів та з безпідставності вимог про стягнення різниці у заробітку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначений Законом України "Про Національну поліцію", який є спеціальним законом щодо проходження публічної служби у межах спірних правовідносин.

За приписами ст. 18 Закону поліцейський зобов'язаний, в тому числі, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок тимчасового виконання обов'язків поліцейським визначений статтею 69 Закону, згідно якої, у зв'язку зі службовою необхідністю на поліцейського, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов'язків за іншою посадою, а саме:

1) вакантною - за його згодою;

2) невакантною - у разі тимчасової відсутності або внаслідок усунення чи відсторонення від посади поліцейського, який займає таку посаду, незалежно від його згоди.

Отже, спеціальним законом встановлений порядок проходження служби в поліції, у тому числі порядок покладення на поліцейського тимчасового виконанням обов'язків за іншою посадою.

Пунктом 9 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію", до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 4 Дисциплінарного статуту встановлює, що наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк. У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу - письмово поінформувати старшого прямого начальника. Віддання і виконання наказу, який суперечить закону, або невиконання правомірного наказу тягне відповідальність, передбачену цим Статутом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою.

З матеріалів справи вбачається, що покладення на позивача тимчасового виконання обов'язків за іншою посадою оформлені наказами уповноважених посадових осіб, тобто, у спосіб передбачений статтею 69 Закону України "Про Національну поліцію" та Дисциплінарним статутом.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 Закону України "Про Національну поліцію", службова необхідність тимчасового виконання обов'язків за іншою посадою позивачем зазначена у наказах, що оскаржуються, а саме: відпустка штатних працівників.

З огляду на наведене, покладення на ОСОБА_1 тимчасового виконання обов'язків за іншою посадою є правомірним.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, про те, що призначення тимчасово виконувати обов'язки за іншою не вакантною посадою повинно було в обов'язковому порядку погоджуватися з ним, оскільки спеціальне законодавство не передбачає надання такої згоди поліцейським, а навпаки, пунктом 2 частини 1 статті 69 Закону України "Про Національну поліцію", передбачено, що тимчасове виконання обов'язків за іншою посадою, а саме не вакантною - у разі тимчасової відсутності поліцейського, який займає таку посаду, може бути покладено на іншого поліцейського без його згоди.

Також, безпідставним є посилання позивача, що він не надав згоду про проходження служби (тимчасово виконувати обов'язки) в іншій місцевості виходячи з того, що у нього на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, мати яких на даний час за трудовою угодою працює у м. Житомир, оскільки Законом не передбачено можливість невиконання наказу керівника за сімейними обставинами.

Твердження позивача про те, що посадовою інструкцією начальника УПН ГУНП не передбачено тимчасового виконання обов'язків за іншими посадами є необґрунтованими, оскільки такий обов'язок встановлений Законом України "Про Національну поліцію".

Стосовно доводів апелянта про незаконне зменшення грошового забезпечення у період з 26.06.2018 по 26.07.2018 колегія суддів зазначає, що відповідно до отриманої інформації від управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Сумській області вбачається, що за час тимчасового виконання обов'язків заступника начальника Недригайлівського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області з 26 червня по 26 липня 2018 року згідно наказу ГУНП в Сумській області від 26.06.2018 № 364 о/с ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення за посадою начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Сумській області. Грошове забезпечення за посадою заступника начальника Недригайлівського відділення поліції йому не нараховувалось. З 10 по 29 липня 2018 року згідно наказу ГУНП в Сумській області від 12.07.2018 №392 о/с ОСОБА_1 був відсторонений від тимчасового виконання обов'язків заступника начальника Недригайлівського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області та виконання обов'язків за посадою начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Сумській області. Відповідно до вимог наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" ОСОБА_1 за час відсторонення з 10 по 29 липня 2018 року виплачувались всі види грошового забезпечення, які були йому встановлені до відсторонення, крім премії".

Тобто, позивач безпідставно вважає, що йому було зменшено розмір грошового забезпечення у зв'язку із призначенням тимчасово виконувати обов'язки.

Враховуючи викладене, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області від 26.06.2018 №364о/с "По особовому складу" в частині тимчасового виконання обов'язків заступника начальника Недригайлівського відділення поліції Роменського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з 26.06.2018 по 26.07.2018 ОСОБА_1; визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області від 02.08.2018 №424 о/с "По особовому складу" в частині покладення обов'язків заступника сектору кримінальної поліції Сумського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області на ОСОБА_1 з 06.08.2018 по 05.09.2018; стягнення різниці у заробітку за час з 26.06.2018 по 26.07.2018 в сумі 1437,28 грн.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Отже, інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 245, 246, 250, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 по справі № 1840/2875/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Резнікова В.В. Старостін
Повний текст постанови складено 30.11.2018.