Справа № 806/1806/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1806/18

Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

26 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

прокурора: Самборської Ярослави Архипівни

представника відповідача: ОСОБА_2

третьої особи: Гончаренка Ігоря Володимировича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, треті особи: Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в розмірі 9993,11 грн,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2018 року керівник Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з адміністративним позовом до фізичної - особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 9993,11 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговими транспортними засобами.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

31 серпня 2018 року від Житомирської місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що в прохальній частині апеляційної скарги помилково зазначено, що провадження у справі необхідно закрити, тому просить суд залишити адміністративний позов без розгляду.

Прокурор та представник управління Укртрансбезпеки у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспортів в судовому засіданні щодо вимог апеляційної скарги заперечували, просили суд відмовити в їх задоволенні.

14 листопада 2018 року від представника Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, неоспорені факти про те, що 04.10.2017 року посадовими особами Управлінням Укртрансбезпеки в Полтавській області на ділянці автодороги Р-52 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка км 109+667 проведено габаритно-ваговий контроль обстеження транспортного засобу марки MAN F2000 з реєстраційним номером НОМЕР_1 з напівпричепом марки Krone SDP 27 з реєстраційним номером НОМЕР_2.

За результатами проведеної перевірки складено довідку №0004357 та акт № 009757 від 04.10.2017 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, де вказано суб'єктом, що перевіряється ОСОБА_4

На підставі вказаних документів 04.10.2017 року складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд у розмірі 318,4 євро.

Оскільки відповідачем кошти у добровільному порядку до державного бюджету сплачені не були, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доказів оскарження визначеної плати за проїзд відповідачем не надано та станом на день розгляду даної справи в суді плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування не сплачена, у зв'язку з чим дії позивача є правомірними.

Проте, перевіряючи обґрунтованість прийняття Житомирським окружним адміністративним судом рішення по даній справі, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, прийняття до провадження позовної заяви та прийняття рішення по суті, в той час, як позивачем грубо порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, який передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що факт вчинення правопорушення відповідачем зафіксований повноважними особами Управління Укртрансбезпеки в Полтавській області 04.10.2017 року, що підтверджується відповідним розрахунком.

Так, ст.99 КАС України (яка діяла на час вчинення відповідачем правопорушення) було встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень якщо не встановлено інше, який обчислювався з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

В матеріалах справи міститься лист від 03.11.2017 року № 4216/32-17, зі змісту якого вбачається, що Управління Укртрансбезпеки в Полтавській області просить прокуратуру Житомирської області вжити заходів прокурорського реагування щодо стягнення в дохід Державного бюджету України грошових коштів в розмірі 318,40 євро, які добровільно ОСОБА_4 не сплачені. Вказаний лист був отриманий прокуратурою Житомирської області 10 листопада 2017 року.

Водночас, згідно відмітки яка міститься на позовній заяві прокурор з адміністративним позовом звернувся лише в квітні 2018 року після внесення змін до КАС України.

Так, ч. 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України ( яка діяла на час звернення до суду з адміністративним позовом) для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Колегія суддів враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Крім того, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Положеннями ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав та інтересів.

При цьому, "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Суд зауважує, що звернення позивача з адміністративним позовом до суду відбулось лише в квітні 2018 року, тобто після набрання чинності нової редакції КАС України, у зв'язку з чим суд мав би застосувати ті норми чинного законодавства, які діяли на час звернення до суду з позову, а саме норми ст. 122 КАС України в редакції від 15.12.2017 року, яка передбачала тримісячний строку звернення до суду в даній категорії справи.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

При цьому, п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позивач до адміністративного позову клопотання про поновлення строку звернення до суду не надавав та в резолютивній частині позову вказане питання перед судом також не ставилось.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що зі сторони Житомирської місцевої прокуратури, як суб'єкта владних повноважень, має місце безпідставності пропуску строку звернення до адміністративного суду, передбачений ч.2 ст.122 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що в прохальній частині апеляційної скарги відповідач просила закрити провадження у справі з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Проте, суд зауважує, що згідно ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справ було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160,161,172 КАС України, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Отже, враховуючи, що КАС України не передбачено підстав для закриття провадження у справі в разі пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач знав про порушення свого права ще в листопаді 2017 року, а тому суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про прийняття рішення по суті позовних вимог, не вирішивши попередньо питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, не встановив обставин, які б свідчили про поважність причин звернення із даним позовом поза межами встановленого Кодексом адміністративного судочинства строку, а тому враховуючи уточнені вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, треті особи: Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в розмірі 9993,11 грн. скасувати.

Адміністративний позов керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, треті особи: Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в розмірі 9993,11 грн. залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 грудня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.