Справа № 810/4554/17
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4554/17 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Губської О.А.,

Степанюка А.Г,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_3,

від відповідача: Станіславський Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_5 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київські області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень № , № 015701309 та № від 12.12.2017.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № форми "В4", № 015701309 форми "Р" та № форми "Р" від 12.12.2017.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року та постановити нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити повністю

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що Головне управління Державної фіскальної служби у Київські області не погоджується з рішенням суду попередньої інстанції та вважає, що суд вийшов при вирішенні справи по суті за межі позовних вимог. Невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на переконання апелянта, є підставою для скасування судового рішення.

Представником позивача подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року без змін.

В обґрунтування правової позиції представник позивача зазначає, що податковим органом було безпідставно визначено в ході проведення перевірки заниження обсягу доходу та відповідно єдиного податку. Крім того, позивач вважає законними та обґрунтованими висновки суду щодо правомірності віднесення нею до податкового кредиту сум щодо закупки певних товарів.

З огляду на вазначене, позивач стверджує, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та законне рішення у даній справі з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі наявних у справі доказів та повністю встановлених обставин справи, тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю - доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі даних наявного у справі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_6 має статус фізичної особи - підприємця, вид діяльності: виробництво сухарів і сухого печива, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання.

Судом також встановлено, що на підставі ст. 77 ПК України та направлень № 2465 та № 2466 від 23.10.2017, а також згідно плану графіку - проведення планових виїзних перевірок у період з 24.10.2017 по 06.11.2017 посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Київські області було проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період роботи з 01.01.2014 по 31.12.2016.

Результати проведеної перевірки оформлено Актом № 902/10-36-13-09/ від 20.11.2017.

Зі змісту вказаного Акта перевірки вбачається, що плановою документальною виїзною перевіркою встановлено такі порушення фізичної особи - підприємця ОСОБА_6:

п. 292.3 ст. 292, п. 293 ст. 293 ПК України, в частині заниження суми отриманого доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на загальну суму 413 275,88 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податкових зобов'язань по єдиному податку на суму 11214,03 грн.;

п. 187.1 ст. 187, абз. 5 п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 ПК України, в частині заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 9 001,00 грн. та завищення від'ємного значення на суму 31 368,00 грн.. в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п.п. 2.7.3 п. 2.7 розділу 2 акту перевірки.

На підставі висновків вказаного Акта перевірки відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення:

- № форми «В4» від 12.12.2017, яким позивачу за порушення вимог п. 187.1 ст. 187, п. 200.4 ст. 200 ПК України зменшено розмір відємного значення суми ПДВ зобов'язання з ПДВ із вироблених в Україні товарів на загальну суму 31368,00 грн.,

- № форми «Р» від 12.12.2017, яким позивачу за порушення вимог п. 187.1 ст. 187, абз. 5 п. 198.5 ст. 198 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ із вироблених в Україні товарів на загальну суму 11126,25 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 9001,00 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 2250,25 грн.,

- № форми «Р» від 12.12.2017, яким позивачу за порушення вимог п. 292.3 ст. 292, п. 293 ст. 293 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за Єдиним податком з фізичних осіб на загальну суму 14017, 54 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 11214, 03 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 2803,51 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності підстав для включення сум з придбання вищенаведених товарів до податкового кредиту та завищення суми отриманого доходу відповідачем суду не надано, а тому, на переконання суду відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірність прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень - рішень № , № 015701309 та № від 12.12.2017.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковий орган помилково вирішив що позивачем було завищено отриманий дохід та неправомірно включено суми щодо придбання товару, який використовувався позивачем під час здійснення господарської діяльності до податкового кредиту.

Вирішуючи питання щодо правомірності та обґрунтованості відповідних висновків суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень позивача, викладених у відзиві, колегія суддів зазначає про таке.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст. 1 ПК України).

Відповідно до п. 292.1 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній п. 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Пунктом 292.6 ст. 292 ПК України визначено, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи під час проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу було встановлено відхилення суми доходу за 2015 та 2016 роки. В зведеній таблиці податковим органом наведено суми, які перевищують дохід отриманий за ці роки, а саме за 2015 рік + 118424,41 грн. та за 2016 рік + 294851,47 грн.

Разом з цим, як вбачається зі змісту Акта перевірки, посадовими особами ГУ ДФС у Київській області було також виявлено розбіжності між задекларованим за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 обсягом виручки від реалізації товарів та обсягом виручки від реалізації товарів за даними документальної планової виїзної перевірки.

З огляду на зазначене, перевіркою правильності визначення суми єдиного податку, відображеного в податковій декларації платника єдиного податку за 2015 та 2016 роки, встановлено заниження ФОП ОСОБА_5 суми єдиного податку за 2015-2016 роки.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що в Акті перевірки не вказано, на підставі даних яких саме документів перевіряючі особи дійшли відповідного висновку.

Крім того, відповідних документів, якими можуть бути підтверджені вказані доводи суб'єкта владних повноважень матеріали даної справи також не містять та в апеляційній скарзі відповідачем про такі не вказується.

У свою чергу, позивачем, на спростування вказаних висновків контролюючого органу про відсутність будь - яких розбіжностей було надано до суду виписки за банківськими рахунками. Так, даними виписок по рахункам № НОМЕР_2 у ПАТ «БАНК ВОСТОК» та № НОМЕР_1 у ПАТ «ПРИВАТБАНК» підтверджується, що позивач отримала дохід за 2015 рік на суму 1045635,59 грн. та за 2016 рік у розмірі 1632568,53 грн.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що самі по собі висновки посадових осіб контролюючого органу викладені в Акті перевірки не можуть свідчити та/або бути належним доказом вчинення порушення, якщо відсутні будь - які письмові підтвердження на підставі яких було зроблено відповідний висновок. У разі відсутності документального підтвердження, такі висновки є лише суб'єктивною думкою посадових осіб та не можуть нести будь яких правових наслідків для платника податків, у тому числі притягнення до відповідальності.

Щодо зниження від'ємного значення податку на додану вартість на суму 31368,00 грн. та нарахування зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 9001,00 грн., а також штрафних санкцій на суму 2250,25 грн., колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до приписів п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до ст. 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 196.1.7 п. 196.1 ст. 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 цього Кодексу та операцій, передбачених п. 197.11 ст. 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Разом з цим, вимогами ст. 2 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.15 п. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Як вбачається зі змісту Акту перевірки та було встановлено судом першої інстанції в результаті перевірки податкових зобов'язань було встановлено, що ФОП ОСОБА_5 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 до складу податкового кредиту з ПДВ віднесено товари на загальну суму 139319,00 грн. без ПДВ згідно ЄДРПН, а сааме: вода «Моршинська», підключення фіскального апарату, телефон Grandstream GXP1610, палички дерев'яні для морозива березові, набори ложок для коктейлю, чайники заварювальні, стакани для віскі, тарілки для салату, чашки для кави латте використовуються в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

Судом першої інстанції під час проведення підготовчого засідання було з'ясовано, що товари, які включено до податкового кредиту використовуються у господарській діяльності позивача. При цьому, на спростування вказаної обставини апелянтом жодних доказів та доводів суду не надано.

Так, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було встановлено, що вода «Моршинська» закупалась для використання під час виробництва печива та галетів, що є основним видом діяльності фізичної особи - підприємця.

На підтвердження даного факту представником позивача було надано суму копії рецептів за якими виробляється печиво № 35 «Печиво до посту «Злакове: родзинки, кунжут», № 34 «Печиво до посту «Злакове: інжир, волоський горіх», № 3 «Печиво - галети «Крихтики галетні» та № 33 «Печиво до посту «Злакове: журавлина, насіння льону».

Крім того, між позивачем та ТОВ «Медичний центр «Добробут - Поліклініка» укладено договір від 20.04.2016 про надання послуг мобільного харчування до яких входить поставка печива, зефіру, галетів, води, соків, компоту та інших продуктів харчування, декорування та сервірування столу та подальше обслуговування відвідвачів. Вказаний договір також наявний у матеріалах справи.

Цільова направленість закупки води «Моршинської» підтверджується також наявною у справі податковою накладною № 1018161 від 13.06.2016.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було доцільно вказано про те, що використання води «Моршинської» у своїй діяльності чи забезпечення працівників підприємства питною водою саме цієї марки, законом не обмежено та не заборонено.

Отже, наведене свідчить про те, що позивачем було правомірно віднесено даний товар до податкового кредиту.

Разом з цим, в Акті перевірки посадовими особами податкового органу також вказується про те, що до складу кредиту включено плату за підключення фіскального аппарату. Проте, як вбачається зі змісту наявного у справі розрахунку (сторінка 19 Акту) за сумою 5337,00 грн. зазначеною у стовпчику 14 таблиці за січень 2016 року, вбачається, що це сума за придбання фіскальних апаратів (податкова накладна № 1 від 19.01.2016), а не оплата за їх підключення.

У свою чергу, колегією суддів також встановлено, що закупівля реєстраторів Марія - 304-Т та зчитувач Posiflex USB підтверджується договором поставки обладнання № П-01/02.16 від 05.01.2016 з ТОВ «Всесвіт софт», рахунком № 11 від 18.01.2016 та видатковою накладною № 3 від 21.01.2016.

Під час розгляду справи представником позивача були надані додаткові пояснення та вказано, що на момент придбання фіскальних реєстраторів позивачем планувалося відкриття декількох точок роздрібної торгівлі печивом, з метою установки на яких і купувалися реєстратори розрахунково-касових операцій, однак розвиток даного напряму діяльності було перенесений на лютий 2018 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платником податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, з огляду приписи вимог податкового законодавства та враховуючи, що фіскальні реєстратори, не використовувалися в господарських операціях у діяльності позивача, колегія дійшла висновку, що придбання фіскальних реєстраторів було правомірно віднесено до сум податкового кредиту.

Щодо придбання позивачем телефонів Grandstream GXP1610 суд зазначає наступне.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи).

Як встановлено судом та підтверджується наявними у справі доказами позивачем було здійснено закупку телефонів Grandstream GXP1610 для забезпечення зв'язку із контрагентами.

Позивачем було надано до суду письмові пояснення, відповідно до змісту яких останній роз'яснює, що оскільки вона займається виробництвом та оптовою торгівлею печивом, а також іншими кондитерськими виробами власного виробництва, тому наявність додаткових засобів зв'язку є невід'ємною частиною складової для належної організації своєї роботи та найманих працівників.

Відповідачем, у свою чергу, вказаних висновків позивача спростовано не було.

Щодо придбання паличок дерев'яних березових та включення суми придбання до податкового кредиту, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи містяться належні докази, що даний вид товару закуповується позивачем для використання під час виготовлення печива на продаж (в залежності від наявності декоративних прикрас) та називається «Печиво «Ванільне» декороване на паличці» або «Печиво здобне «Ванильне» на паличці».

Крім того, в матеріалах справи наявні докази щодо поставки такого виду печива за договорами та специфікацією, а саме: договори купівлі-продажу: № 20380 від 26.10.2015, що укладений з ТОВ «Кетерінг Сервіс»; № 10280 від 17.09.2015 з ТОВ «Каля»; № 10330 від 10.10.2015 з ТОВ «Перон СТ»; договори поставки: № 1348 від 16.03.2016 з ТОВ «Твич»; № 10290 від 17.09.2015 з ТОФ «БАРРІК»; № 3744 від 05.02.2016 з ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД»; № 10/06/16 від 10.06.2016 з ТОВ «ІСІДА-IVF».

Отже, колегія суддів погоджується та вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що закупівля паличок дерев'яних березових цілком правомірно віднесена до сум податкового кредиту, адже такі палички використовувалися у провадженні власної господарської діяльності.

Також під час перевірки було встановлено, що позивачем віднесено до податкового кредиту придбання наборів ложок для коктейлю, чайників заварювальних, тарілок для салату та чашок для кави латте, стаканів для віскі, у зв'язку з чим, суд зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснив позивач в ході розгляду даної справи посуд закуповувався нею для використання у власній господарській діяльності, а саме щодо обслуговування напоями (56.30 КВЕД); надання послуг мобільного харчування (56.10 КВЕД); постачання готових страв для подій (56.21 КВЕД), крім того, також ці предмети використовуються під час виготовлення печива та інших кондитерських виробів(10.72 КВЕД).

До суду позивачем було надано виписки з банківського рахунку у ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_1, з яких вбачається, що позивачем отримано дохід при здійсненні послуг з мобільного харчування.

Також, представником позивача було надано пояснення з приводу використання тарілок салатних у процесі виробництва, що свідчить про правомірність включення сум щодо придбання такого виду товару до податкового кредиту.

Відповідачем, у свою чергу, жодних доказів та доводів на спростування вказаних позивачем фактів суду не надано.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшова правильного висновку про можливість включення сум щодо придбання вказаних товарів до податкового кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було надано належну оцінку усім наданим документам та правомірно зроблено висновок, що первинні документи бухгалтерської документації позивача містять всі обов'язкові реквізити, як того вимагає законодавство.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідачем жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності підстав для включення сум з придбання наведених товарів до податкового кредиту та завищення суми отриманого доходу до суду надано не було.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податковий орган помилково дійшов висновків щодо завищення отриманого доходу та неправомірності включення сум щодо придбання товару, який використовується позивачем під час здійснення господарської діяльності до податкового кредиту та разом з цим, як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірність прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 12.12.2017 за № , № 015701309, № .

При цьому, колегією суддів під час розгляду даної справи не встановлено, а відповідачем не доведено порушень судом першої інстанції норм процесуального права

Отже, на підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.А. Губська
А.Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 29.11.2018