Справа № 821/1085/18
Суддя: Дмитрієва О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1085/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитрієвої О.О.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Алябова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

06 червня 2018 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-1), Міністерства оборони України (Міноборони, відповідач-2), у якому просить:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1) стосовно неналежного забезпечення соціального і правового захисту громадянина України ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) та систематичного порушення умов його контракту, в частині порушення конституційних прав позивача на належне грошове та пенсійне забезпечення (далі - позовна вимога №1).

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати суми посадового окладу ОСОБА_1 за січень 2016 року, в розмірі 1052 грн. (далі - позовна вимога №2).

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення порядку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року, із врахуванням індексу споживчих цін у відповідний місяць та рік (далі - позовна вимога №3).

4. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови позивачу щодо проведення перерахунку та виплати належного йому грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 рік та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року) (далі - позовна вимога №4).

5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення відповідного перерахунку розміру одноразової грошової допомоги позивача у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків від місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (з врахуванням всіх основних видів грошового забезпечення, всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (включаючи щомісячну додаткову грошову винагороду), премії та індексації) та пов`язаної з цим відмови у виплаті частки несплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (тобто, із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) (далі - позовна вимога №5).

6. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно видання стосовно ОСОБА_1 незаконного наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2017 року №135, в частині, Утримати за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік (далі - позовна вимога №6).

7. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно проведення утримання суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби на суму 9 869 гривень 50 копійок із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі - позовна вимога №7).

8. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення позивачу виплати суми грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби (тобто суми, що складає 9 869 гривень 50 копійок), яку було незаконно утримано під час звільнення із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі - позовна вимога №8).

9. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на мої звернення, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 15, 19 Закону України Про звернення громадян (далі - позовна вимога №9).

10. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови у компенсації втрати частини доходу позивача з 09.06.2017 року (далі - позовна вимога №10).

11. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (далі - відповідач-2) стосовно неналежного забезпечення соціального і правового захисту громадянина України ОСОБА_1 та систематичного порушення умов його Контракту, в частині порушення конституційних прав позивача на належне грошове та пенсійне забезпечення (далі - позовна вимога №11).

12. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на мої звернення, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 7, 15, 19 Закону України Про звернення громадян (далі - позовна вимога №12).

13. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.) (далі - позовна вимога №13).

14. У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.), зобов`язати частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (далі - позовна вимога №14).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 в період з серпня 1993 року по 08.06.2017 року проходив службу у Збройних Силах України, в період з 08.01.2002 року по 08.06.2017 року у військовій частині НОМЕР_1 . У період з 03.08.2010 року по 02.08.2015 року відносини між ОСОБА_1 та військовою частиною були оформлені контрактом.

На думку позивача, командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України та командуванням військової частини НОМЕР_1 систематично порушувались умови укладеного між ними контракту, зокрема п.2 контракту щодо «створення позивачу належних умов проходження військової служби» в частині «соціального і правового захисту військовослужбовців відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів» щодо належного грошового, продовольчого, речового, медичного, житлового та пенсійного забезпечення.

06.11.2017 року ОСОБА_1 отримано довідки, з яких позивачу стало відомо про усі складові його грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 08 червня 2017 року.

Зокрема, з довідки №1367 від 02.11.2017 року, на думку позивача, вбачається, що за січень 2016 року йому було нараховано та виплачено грошове забезпечення в неповному розмірі, тобто сума грошового забезпечення за січень 2016 року нараховано (обчислено) без призначеного посадового окладу (1052 грн.).

Окрім зазначеного, з довідки №1368 від 02.11.2017 року позивачу стало відомо, що в період з січня 2016 року по червень 2017 року йому не нараховано та не виплачено індексацію, чим позивач вважає порушено його право на належне грошове забезпечення.

Також, покликаючись на інформацію, що міститься в наведених довідках позивач стверджує, що йому не в повному обсязі виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, оскільки до розрахунку, з яких відповідний вид допомоги виплачувався не було включено індексацію та щомісячну додаткову грошову винагороду, які входили до складу грошового забезпечення.

Тому, 20.11.2017 року ОСОБА_1 направлено до Військової частини НОМЕР_1 звернення, в якому позивач просив виплатити йому посадовий оклад за січень 2016 року, провести розрахунок та виплату індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

04.12.2017 року позивач отримав відповідь на зазначене звернення, з якого вбачається відмова в задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині відмови нарахувати та виплатити посадовий оклад за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по день звільнення, відповідач 1 послався на роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України командирам частин та іншим від 04.01.2015 року №248/3/9/1/2.

Окрім незгоди зі змістом наданої відповіді, позивач звертає увагу на недоліки форми наданої відповіді, а саме на її невідповідність ст.ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо повноти розгляду заяв (клопотань) суб`єктів, а також роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

04.12.2017 та 05.12.2017 року позивач повторно звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про перерахунок виданої йому одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Також, 07.12.2017 року позивач знову звернувся до відповідача-1 з заявою стосовно утримання із суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби суми за 26 діб використаної чергової відпустки. 11.12.2017 року зміст поданої заяви було уточнено позивачем.

Відповідями військової частини НОМЕР_1 в задоволені заяв ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку з тим, що відповідач-1 вважає їх безпідставними.

Позивач вважає наведені відмови протиправними та зазначає, що згідно наданої довідки про розрахунок суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення зі служби №1692 від 15.12.2017 року до суми одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби не включено повний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , чим на його думку порушено його право на належне грошове забезпечення в разі звільнення з військової служби. Також, вказує, що згідно довідки Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області від 28.12.2017 року щомісячна додаткова грошова допомога, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за участь в АТО та одноразова грошова допомога в разі звільнення з військової служби отримані позивачем з «джерел грошового забезпечення», отже, на його думку, є грошовим забезпеченням.

В подальшому, 10.01.2018 року, з метою досудового врегулювання спору та оскарження протиправних дій Відповідача, а також дій (бездіяльності) посадових осіб фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України, позивач направив відповідне звернення на адресу Міністра оборони України від 10.01.2018 року в порядку, що передбачено Конституцією України та Законом України «Про звернення громадян».

Зі слів ОСОБА_1 належної відповіді він до теперішнього часу від Міністра оборони України не отримав, відповідні рішення стосовно його звернення Відповідачем 2 не прийнято та відповідних заходів щодо виплати позивачу грошових коштів не вжито.

Проте, 07.03.2018 року позивач отримав лист Заступника начальника фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (що зареєстровано за Вихідним фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 09.02.2018 року №116/14/3/396) стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.01.2018 року направленої на адресу Міністра оборони України, згідно якого позивачу повідомлено, про надання йому відповіді на аналогічне звернення раніше.

Вказану відповідь позивач вважає порушенням положень статті 7 Закону України «Про звернення громадян» (в частині доручення розглянути та розгляд посадовою особою фінансового органу, дії якого оскаржувалися, та який знаходиться у безпосередньому підпорядкуванні начальника цього органу, а саме Заступником начальника фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, а також статті 15 та статті 19 цього Закону (щодо повноти, об`єктивності і всебічності перевірки заяви, заявлених скарг, викладених фактів та прийняття відповідного рішення із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови).

Окрім зазначеного, ОСОБА_1 вважає, що за результатами розгляду його звернення від 10.01.2018 року, Відповідачем 2 відповідні рішення стосовно змісту заявлених у заяві скарг щодо протиправних дій Відповідача 1, а також стосовно скарги на рішення, дії та бездіяльність посадових осіб фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України не прийнято.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач спирається на норми Конституції України, Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 року, який набрав чинності 29.04.2006 року, Постанову Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», Постанову Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року № 889, Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 року № 550, та Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить захистити його права шляхом задоволення позовних вимог даного позову.

Ухвалою суду від 11.06.2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

02.07.2018 року позивачем надані суду додаткові документи та пояснення по справі, на підставі яких провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 09.08.2018 року.

30.07.2018 року від Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позов, з якого вбачається незгода відповідача-1 з позовними вимогами в силу наступного.

Щодо позовної вимоги №1, то суд зазначає, що ухвалою суду від 12.11.2018 року закрите провадження у справі в цій частині у зв`язку із належністю її розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовної вимоги №2, представник відповідача-1 вказує, що посадовий оклад за січень 2016 року у розмірі 1052 грн. виплачений позивачу в лютому 2016 року, згідно роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, п.8 наказу Міністра оборони України «Про бюджетну політику України на 2017 рік», п. 1.9 наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Свою незгоду з позовною вимогою №3 відповідач -1 мотивує тим, що згідно ч.1 ст.23, ст.51 Бюджетного Кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, а керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Також, представник відповідача 1 вказує, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів (ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

З цих же підстав, відповідач-1 вважає такою, що не підлягає задоволенню вимогу №4.

Проти задоволення позовної вимоги №5 Військова частина НОМЕР_1 заперечує через те, що, на його думку, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, винагорода за участь у антитерористичній операції, щомісячна додаткова грошова винагорода не включаються до складу місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога.

Правову позицію відповідача-1 з приводу позовних вимог №6-8 суд вважає наводити не доцільно, оскільки, станом на дату винесення відповідного рішення вказані позовні вимоги залишені без розгляду згідно ухвали суду від 09.08.2018 року у даній справі у зв`язку із порушенням строку звернення до суду.

Позовна вимога №9, на думку Військової частини НОМЕР_1 , задоволенню не підлягає, оскільки командування військової частини було розглянуто та надано відповіді на всі звернення позивача. При наданні відповідей діяло в порядку та у спосіб передбачений законом.

З цих самих підстав, відповідач 1 вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги №10,13,14.

07.08.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 зазначив про наступне.

З приводу заперечень відповідача1 щодо позовної вимоги №1 позивач пояснює, що у зв`язку з ненаданням командиром військової частини відпустки для проходження навчання, він був вимушений в зазначений період часу, реалізуючи свої конституційні права на навчання, навчатися у вільний від службових обов`язків час, за рахунок щорічних відпусток і свого часу на відпочинок. Оскільки, під час особливого періоду, взагалі відпустки, відпочинок і вільне пересування по території України в час відпочинку (у не службовий час) було суттєво обмежено.

Окрім зазначеного, позивач повторно (вже зазначалось ним в позовній заяві) зазначає про його неналежне медичне забезпечення під час військової служби. Також, вказує, що під час проходження ним військової служби також були порушені його права на житло. Щодо неналежного, на його думку речового забезпечення вказує, що ним була отримана компенсація вартості не отриманого речового майна лише після неодноразового звернення до відповідачів.

В частині щодо позовних вимог про індексацію грошового забезпечення позивач повторює раніше викладені ним в позовній заяві твердження.

Підсумовуючи викладене, ОСОБА_1 просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

В підготовчому судовому засіданні суддею на розгляд винесено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 відповідного строку.

Як вже зазначалося, ухвалою суду від 09.08.2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовлено.

Клопотання військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Залишено позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог:

- щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно видання стосовно ОСОБА_1 незаконного наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2017 року №135, в частині, Утримати за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік (позовна вимога №6);

- щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно проведення утримання суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби на суму 9 869 грн. 50 коп. із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (позовна вимога №7);

- щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення позивачу виплати суми грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби (тобто суми, що складає 9 869 грн. 50 коп.), яку було незаконно утримано під час звільнення із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (позовна вимога №8).

22.08.2018 року ОСОБА_1 подано клопотання про роз`яснення зазначеної ухвали суду, в задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 23.08.2018 року у зв`язку з відсутністю підстав для роз`яснення, передбачених статтею 254 КАС України та в силу того, що вимога у заяві про роз`яснення судового рішення фактично є нічим іншим, як незгодою позивача з даною ухвалою, а резолютивна частина рішення є зрозумілою за змістом.

09.08.2018 року від Міністерства оборони України надійшов відзив на позов. Згідно якого відповідач-2 заперечує проти задоволення позовних вимог про включення до одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби щомісячної додаткової винагороди (встановленої Постановою КМУ від 22 вересня 2010 року № 889) та похідних вимог у зв`язку з наступним.

Так, на думку відповідача-2, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою КМУ № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, передбачена п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Щодо вимог позивача про індексацію його грошового забезпечення, Міністерство оборони України вказує, що з 01 січня 2015 року, згідно із Законом «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014, статтю 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено частиною шостою такого змісту - «Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік».

Відповідно до статті 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, відповідач-2 вважає очевидним висновок, що проведення індексації перебуває в прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі.

З 01 січня 2016 року грошове забезпечення військовослужбовцям відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №3 було значно збільшено за рахунок збільшення розмірів їх преміювання.

У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 2016 року у Міністерства оборони України не має, різниця між потребою за фондом оплати праці та затвердженими видатками складає 7,2 млрд. грн.

Таким чином, дії Міністерства оборони України, щодо індексації грошового забезпечення, здійснюються у суворій відповідності з вимогами частини 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», статті 51 Бюджетного Кодексу України та розміру затверджених видатків для Міністерства оборони України.

Щодо виплати позивачу посадового окладу за січень 2016 року у розмірі 1052,00 гривень. За отриманою з військової частини НОМЕР_1 інформацією, посадовий оклад за січень 2016 року, позивачу було виплачено в лютому 2016 року разом із іншими щомісячними додатковими видами грошового забезпечення - роздавальна відомість на виплату грошового забезпечення від 28.01.2016 № 5.

Правову позицію відповідача-2 з приводу позовних вимог №6-8 суд вважає наводити не доцільно, оскільки, станом на дату винесення відповідного рішення вказані позовні вимоги залишені судом без розгляду.

Щодо вимог позивача про порушення Міністерством оборони України його прав на пенсійне забезпечення відповідач-2 зазначає, що всі види грошового забезпечення позивачу виплачені в повному обсязі у відповідності до вимог чинного законодавства. В свою чергу призначення, перерахунок та виплата пенсій не відносяться до компетенції Міністерства оборони України, а є виключною прерогативою відповідних органів Пенсійного фонду України дії яких, у разі незгоди, можуть бути оскаржені.

Щодо вимог позивача про визнання незаконними дій Міністерства оборони України щодо розгляду його звернень відповідач-2 вказує наступне.

Так, в своїх доводах Міністерство оборони України вказує, що відповідно до Конституції України, Закону України "Про звернення громадян", Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Указу Президента України від 07 лютого 2008 року N 109 "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування", постанов Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року N 1242 "Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади", від 12 серпня 2009 року N 898 "Про взаємодію органів виконавчої влади та державної установи "Урядовий контактний центр" у Міністерстві оборони розроблена та затверджена наказом Міністра оборони України від 03.12.2005 року № 722 «Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та ЗС України» (далі Інструкція №722) - пункт 1.2 Інструкції №722.

При цьому, пунктом 3.7. Інструкції №722 встановлено, що відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, який його отримав і до компетенції якого входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління.

Інструкція №722 виділяє наступні стадії розгляду звернень громадян, це - «Первинний розгляд та облік звернень громадян» (розділ 2 Інструкції №722) та власне «Розгляд звернень громадян» (розділ 3 Інструкції №722)

У відповідності до пункту 2.2 Інструкції №722 - «Письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця. Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.»

Наказом Міністра оборони України №417 від 18.06.2013 року було затверджено Положення про Відділ по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації Міністерства оборони України (далі Положення №417).

У відповідності до пункту 4 Положення №417 відділ відповідно до покладених на нього завдань: ... здійснює реєстрацію та попередній розгляд звернень громадян, визначає відповідно до покладених завдань головних виконавців направляє їх за належністю до структурних підрозділів апарату Міністерства оборони України та Генерального Штабу інших органів військового управління для опрацювання.

Вказані повноваження узгоджуються з приписами пункту 3.3. Інструкції №722, згідно з якими після первинного розгляду звернень громадян керівниками органів військового управління, працівник підрозділу документального забезпечення (секретаріату, канцелярії), крім іншого, також, здійснює відправку звернень за належністю та забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.

Таким чином, на підставі приписів статті 15 Закону України «Про звернення громадян», пункту 2.2 Інструкції №722 та пункту 4 Положення №417, звернення громадянина ОСОБА_1 було зареєстровано та попередньо розглянуто в Відділі по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації Міністерства оборони України, при цьому було визначено відповідно до покладених завдань головних виконавців - Департамент фінансів Міністерства оборони України і Фінансово-економічне управління Командування Сухопутних Військ Збройних Сил України.

В подальшому на підставі приписів пункту 3.3. Інструкції №722 та пункту 4 Положення №417 вказане звернення було направлено за належністю для розгляду в Департамент фінансів Міністерства оборони України.

На підставі частини третьої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» та пункту 3.7. Інструкції №722, за результатами розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 останньому надана обґрунтована відповідь.

Окрім зазначеного, відповідач-2 зазначає, що ОСОБА_1 не входить в перелік осіб, розгляд звернення яких покладено виключно особисто на перших керівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

А тому, Міністерство оборони України вважає, що звернення громадянина ОСОБА_1 розглянуто в порядку визначеному чинним законодавством уповноваженою на те особою.

З урахуванням викладеного, відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позову.

Розпорядженням керівника апарату Херсонського окружного адміністративного суду №120 від 28.08.2018р. з метою дотримання принципу розумного строку розгляду даної справи та у зв`язку з перебуванням судді Ковбій О.В. у відпустці призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 821/1085/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначена суддя Дмитрієва О.О.

Ухвалою суду від 29.08.2018 року справа прийнята до провадження судді.

На підставі ч. 14 ст. 31 КАС України, у зв`язку зі зміною складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи розпочато спочатку. Підготовче судове засідання призначено на 05 вересня 2018 р. о 09:30 годині.

05.09.2018 року позивач або його представник в судове засідання не прибули, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності суду не надавали.

Представник відповідача в судове засідання прибув.

Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні від 05.09.2018 року вирішено продовжити строк підготовчого провадження на підставі ч. 4 ст. 173 КАС України, за змістом якої підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

У зв`язку із тим, що на час розгляду справи у суду були відсутні відомості щодо належного повідомлення позивача щодо дати, часу та місця розгляду справи, протокольно ухвалою суду в судовому засіданні 05.09.2018 року вирішено відкласти розгляд справи на 13.09.2018р.

13.09.2018 року представник відповідача в судове засідання прибув.

Представник позивача або позивач в судове засідання не прибули. На адресу суду засобами електронного зв`язку 13.09.2018р. надіслав лист щодо неможливості прибуття в судове засідання позивача, оскільки останнім судова повістка отримана лише 12.09.2018р.

У зв`язку з викладеним, розгляд справи відкладено на 27.09.2018 р. на 11 год. 00 хв.

20.09.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач не погоджується із доводами та запереченнями відповідача-2, викладеними у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Обґрунтування, наведене позивачем в даній заяві зводиться до повторного викладу доводів, вже вказаних ОСОБА_1 раніше (в позовній заяві та у відповіді на відзив).

Крім того, у прохальній частині своєї відповіді на відзив позивач просив суд: для забезпечення належного розгляду справи, в порядку передбаченому частиною 1 статті 80 КАС України, зобов`язати Міністерство оборони України забезпечити надання військовою частиною НОМЕР_1 на розгляд суду наступні довідки згідно бухгалтерських документів фінансово-економічної служби частини:

- оригінал роздавальної відомості №5 на виплату грошового забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_2 батальйону зв`язку за січень 2016 року стосовно розміру грошового забезпечення за січень 2016 року ОСОБА_1 , тобто із врахуванням встановленого посадового окладу (в розмірі 1052 гривні 00 копійок);

- довідку про розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016 року по 08.06.2017 року, із врахуванням індексу споживчих цін у відповідний місяць та рік.

Ухвалою суду від 20.09.2018 року відповідне клопотання залишено без задоволення.

Підготовче судове засідання, призначене на 27.09.2018 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні. Розгляд справи відкладено на 02.10.2018 року.

В підготовче судове засідання на вказану дату з`явились позивач та представник відповідача-1.

Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 02.10.2018 року судом позивачу повернуто без розгляду клопотання від 01.10.2018 року про витребування додаткових доказів, оскільки ідентичне клопотання позивача вже було розглянуто ухвалами суду від 09.08.2018 року (протокольно) та 20.09.2018 року.

18.10.2018 року позивач та представник військової частини прибули.

В судовому засіданні судом було розглянуто клопотання позивача про зупинення провадження у справі та ухвалою суду від 18.10.2018 року у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено.

Позивачем заявлено в судовому засідання клопотання про відвід судді.

Ухвалою суду від 18.10.2018 року визнано необґрунтованою заяву позивача про відвід судді та провадження у справі зупинено до розгляду вказаної заяви.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.10.2018р. розгляд заяви щодо відводу судді передано на розгляд судді Ковбій О.В.

Ухвалою суду від 19.10.2018 року та згідно ухвали суду від 30.10.2018 року про виправлення описки у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Херсонського окружного адміністративного суду Дмитрієвої О.О. відмовлено.

Ухвалою суду від 26.10.2018 року за результатами розгляду заяви про відвід судді поновлено провадження у справі із призначенням судового засідання на 05.11.2018 року.

Розгляд справи 05.11.2018 року відкладено до 12.11.2018 року у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відрядженні.

12.11.2018 року сторони в судове засідання прибули.

За результатом наданих в судовому засіданні сторонами пояснень судом вирішено поставити на обговорення питання щодо закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАС України в частині позовних вимог №1 та №11.

Ухвалою суду від 12.11.2018 року вирішено закрити провадження у справі №821/1985/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1) стосовно неналежного забезпечення соціального і правового захисту громадянина України ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) та систематичного порушення умов його контракту, в частині порушення конституційних прав позивача на належне грошове та пенсійне забезпечення (далі - позовна вимога №1);

11. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (далі - відповідач-2) стосовно неналежного забезпечення соціального і правового захисту громадянина України ОСОБА_1 та систематичного порушення умов його Контракту, в частині порушення конституційних прав позивача на належне грошове та пенсійне забезпечення (позовна вимога №11).

Судом роз`яснено позивачеві зокрема, що вказані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, в судовому засіданні за згодою сторін закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті 21.11.2018 року, яке відкладено до 28.11.2018 року у зв`язку із клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на вказану дату позивач та представник відповідача-1 прибули. Представник відповідача-2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Позивач просив суд задовольнити свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та додатково наданих письмових та усних поясненнях.

Представник відповідача-1 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на свою правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та додатково наданих письмових та усних поясненнях.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши позицію сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, взявши до уваги доводи позову, відзиву та відповіді на відзив, додатково надані сторонами пояснення, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , згідно його послужного списку у період часу з 01.08.1993 року по 08.06.2017 рік проходив військову службу в Збройних Силах України. З 03.08.2010 року військовослужбовець контрактної служби військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10 травня 2017 року №127 позивача звільнено в запас відповідно до пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої цієї ж статті.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (актуальна назва Військова частина НОМЕР_1 ) від 08.06.2017 №135 майора ОСОБА_1 , заступника командира батальйону по роботі з особовим складом батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату м.Херсон.

Тобто, позивач був звільнений як військовослужбовець, який в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходить військову службу за контрактом і строк контракту якого закінчився, якщо він не висловив бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Проте, після звільнення ОСОБА_1 з військової служби ним виявлено ряд фактів, які, на його думку мали місце під час проходження ним військової служби та, на його думку, свідчать про неналежне забезпечення його соціального та правового захисту.

Окрім зазначеного, позивач також вважає, що відповідачем-1 порушено порядок індексації його грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08.06.2017 року, не виплачено посадовий оклад за січень 2016 року.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 складено та направлено відповідачу-1 наступні заяви, що стосуються проходження позивачем служби в військовій частині НОМЕР_1 :

- запит на інформацію від 31.10.2017 року (що зареєстровано за Вхідним номером нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 № 1077 від 01.11.2017 року);

- заяву від 20.11.2017 року (що зареєстровано за Вхідним номером нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 № 1150 від 20.11.2017 року);

- заяву (повторне звернення) від 04.12.2017 року (що зареєстровано за Вхідним номером нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 № 24-м від 04.12.2017 року);

- заяву (повторне звернення) від 05.12.2017 року (що зареєстровано за Вхідним номером нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 № 25-м від 06.12.2017 року);

- заяву від 07.12.2017 року стосовно утримання за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (що отримано нетаємним діловодством військової частини НОМЕР_1 07.12.2017 року);

- заяви від 11.12.2017 року про уточнення змісту та вимог звернення (що отримано нетаємним діловодством військової частини НОМЕР_1 12.12.2017 року).

Окрім переліченого, на адресу Міністерства оборони України позивачем направлено звернення від 10.01.2018 року, отримане відповідачем-2 15.01.2018 року (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №03 7).

Відповіді, отримані позивачем на усі перелічені заяви, звернення та запити ОСОБА_1 вважає такими, що суперечать Закону України «Про звернення громадян».

Всі перелічені обставини, позивач сприймає як порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, а тому просить суд їх захистити шляхом задоволення даного позову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також, враховуючи значний обсяг заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає за доцільне надати висновки по кожній позовній вимозі окремо.

Щодо позовної вимоги №2 про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати суми посадового окладу ОСОБА_1 за січень 2016 року в розмірі 1052 грн., то суд зазначає.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-12 в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-12, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другої статті 9 Закону №2011-12, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до пункту 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (далі - Інструкція № 260), військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Аналогічну норму щодо того, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, містить постанова Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Позовна вимога №3, щодо визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення порядку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року, із врахуванням індексу споживчих цін у відповідний місяць та рік.

Приписами ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами другою - третьою ст.9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ ( далі - Закон №1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону № 1282-ХІІ ).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 .

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позовної вимоги №3, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації, а лише посилається на численні листи роз`яснення Міністерства соціальної політики України (лист №10685/0/14-15/10 від 16.04.2015 року, №252/10/136-16 від 09.06.2016 року) та листи-роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України (№248/3/9/1/2 від 04.01.2016 року, №248/3/9/1/940 від 16.08.2017 року, №248/1485 від 26.03.2018 року, №248/7/9/1/1661 від 19.12.2017 року).

Разом з тим, згідно вступної частини Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут) всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) керуються Статутом.

Згідно ст. 3 Статуту порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Також, ст. 58 зазначеного Статуту встановлено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою, серед іншого за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

В свою чергу, командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Отже, у спірних правовідносинах, Військова частина НОМЕР_1 повинна діяти відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ .

А тому, посилання відповідача-1 на листи-роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Міністерства соціальної політики України, як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, не можуть бути підтвердженням правомірності дій командування військової частини.

Твердження ж відповідачів про те, що з 01 січня 2015 року, згідно із Законом «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014, статтю 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено частиною шостою такого змісту - «Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік», а тому, за відсутності коштів в бюджеті грошове забезпечення позивача індексації не підлягало суд розцінює критично на підставі викладеного нижче.

У відповідності до п.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2016 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні "Кечко проти України" від 08.11.2005 р., якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Також у вказаному рішенні зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Під час розгляду справи суд також враховує, що Конституційним Судом України у рішеннях від 06.07.1999 р. № 8-рп/99, від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 та від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005 сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. У рішенні від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третьої статті 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, зокрема військовослужбовців Збройних Сил України, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, серед іншого - в частині обмеження їх права на індексацію грошового забезпечення.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Одним із основних аспектів відповідальності держави перед людиною є забезпечення чіткого виконання законів, прийнятих її законодавчими органами.

Крім зазначеного, суд наголошує, що доводи відповідача-2 про відсутність фінансового ресурсу на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців не підтверджені жодними доказами, натомість з додатків №3 до Законів України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та «Про Державний бюджет України на 2016 рік» за найменуванням згідно з відомчою і програмною класифікаціями видатків та кредитування державного бюджету «Забезпечення діяльності Збройних Сил України та підготовка військ» передбачені видатки з оплати праці військовослужбовців та працівників Збройних Сил України на 2016, 2017 рік без поділу зазначеного напрямку видатків на складові, як-то «грошове забезпечення» та «індексація».

При цьому ані вказаними законами, ані будь-якими іншими законами України не зупинено дії Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Так само, як і вповноваженими розпорядниками відповідних бюджетних програм не прийнято рішення про зупинення індексації грошового забезпечення військовослужбовців у зв`язку з відсутністю передбачених для цього бюджетних коштів.

Таким чином, дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 08.06.2017 року є протиправними.

Стосовно позовної вимоги №4, щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови позивачу щодо проведення перерахунку та виплати належного йому грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 рік та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року) суд зазначає наступне.

Пункт 23 ч.1 ст. 4 КАС України містить визначення поняття похідна позовна вимога. Згідно якого - це вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Спираючись на наведене суд вказує, що позовна вимога №4 є похідною від позовних вимог №2 та №3.

Таким чином, у зв`язку з тим, що судом визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 посадового окладу у розмірі 1052 грн. за січень 2016 року та щодо не проведення індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 08.06.2017 року, то й вимоги позивача про нарахування та виплату йому зазначених сум, викладені в заявах: від 20.11.2017 року (т.с. 1 а.с. 44-46), від 04.12.2017 року (т.с. 1 а.с. 47-49), від 05.12.2017 року (т.с.1 а.с. 50-53) суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягали задоволенню відповідачем -1.

Натомість, відповідач-1 в своїх листах №3239 від 30.11.2017 року (т.с. 1 а.с.60-61), №3451 від 14.12.2017 року (т.с.1 а.с. 65-66) протиправно відмовив ОСОБА_1 в задоволенні його вимог, що, суд вважає підставою для задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови позивачу щодо проведення перерахунку та виплати належного йому грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року) та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року).

Стосовно позовної вимоги №5 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення відповідного перерахунку розміру одноразової грошової допомоги позивача у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків від місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (з врахуванням всіх основних видів грошового забезпечення, всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (включаючи щомісячну додаткову грошову винагороду), премії та індексації) та пов`язаної з цим відмови у виплаті частки несплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (тобто, із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) (далі - позовна вимога №5) суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В вирішенні питання щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення відповідного перерахунку розміру одноразової грошової допомоги позивача у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків від місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та пов`язаної з цим відмови у виплаті частки несплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, тобто, із врахуванням щомісячної додаткової винагороди суд вважає за доцільне навести правовий аналіз Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, якою встановлена вказана грошова винагорода, наданий Верховним Судом в своїй постанові від 18.07.2018 року у справі № 826/5785/16.

Так, на час установлення і початку виплати - 01 жовтня 2010 року - винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).

Відповідно до п. 2 цієї Постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені п. 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Надалі до Постанови КМУ № 889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до п. 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.

13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 161 (далі - Постанова КМУ № 161), згідно з якою назва і п. 1 Постанови КМУ № 889 викладені в новій редакції. Зокрема, у п. 1 передбачена виплата винагороди:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у пп. 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

- з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

- з 01 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;

- з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;

- з 01 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;

- з 01 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з п. 2 Постанови КМУ № 161 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.

Водночас, зміни, що вносилися до Постанови КМУ № 889, істотно не зачіпали положень п. 2 цієї постанови.

На виконання Постанови КМУ № 889 Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, положення якої стали застосовуватися з 01 жовтня 2010 року.

У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Зокрема, в п. 3 Інструкції (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у п. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ.

Згідно з п. 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.

Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У п. 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень п. 10 Інструкції, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

У первинній редакції Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абз. 2, 3 п. 5 Інструкції в редакції від 15 листопада 2010 року).

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою КМУ № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, передбачена п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 15 жовтня 2013 року (справа № 21-368а13), від 04 листопада 2014 року (справа № 21-473а14), від 03 березня 2015 року (справа № 21-32а15), від 19 травня 2015 року (справа № 21-466а15), Верховним Судом у постановах від 01 березня 2018 року (справа № 761/17387/17), від 19 червня 2018 року (справа № 825/1138/17), від 18.07.2018 року (справа № 826/5785/16).

Таким чином позовна вимога №5 є необґрунтованою в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача-1 стосовно відмови щодо проведення перерахунку та виплати суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з включенням до розрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди.

Однак, з врахуванням встановленого судом права позивача на перерахунок його грошового забезпечення з застосуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати йому суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (з урахуванням раніше виплачених сум) з включенням до розрахунку суми грошового забезпечення, обрахованого з урахуванням Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стосовно позовної вимоги №9, щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на звернення позивача, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 15, 19 Закону України Про звернення громадян суд зазначає наступне.

Так, позивачем, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху уточнено відповідну позовну вимогу та зазначено, що під зверненнями, порядок розгляду яких позивач вважає порушеним він має на увазі наступні:

- запит на інформацію від 31.10.2017 року (що зареєстровано за Вхідним номером нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 № 1077 від 01.11.2017 року);

- заяву від 20.11.2017 року (що зареєстровано за Вхідним номером нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 № 1150 від 20.11.2017 року);

- заяву (повторне звернення) від 04.12.2017 року (що зареєстровано за Вхідним номером нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 № 24-м від 04.12.2017 року);

- заяву (повторне звернення) від 05.12.2017 року (що зареєстровано за Вхідним номером нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 № 25-м від 06.12.2017 року);

- заяву від 07.12.2017 року стосовно утримання за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (що отримано нетаємним діловодством військової частини НОМЕР_1 07.12.2017 року);

- заяви від 11.12.2017 року про уточнення змісту та вимог звернення (що отримано нетаємним діловодством військової частини НОМЕР_1 12.12.2017 року).

Щодо розгляду відповідачем-1 запиту ОСОБА_1 на інформацію від 31.10.2017 року суд звертає увагу позивача, що відповідний запит направлений ним до Військової частини НОМЕР_1 з проханням розглянути його в порядку та строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації». Отже, теперішні вимоги позивача щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення встановленого порядку розгляду даного запиту на інформацію як звернення громадянина та у порядку Закону України Про звернення громадян суд вважає непослідовними та такими, що задоволенню не підлягають.

Стосовно інших, перелічених звернень позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 40 Конституції України, кожен має право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393) органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №393, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Термін розгляду звернень громадян визначено статтею 20 Закону №393, за приписами якої звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою від 20.11.2017 року (зареєстровано за вхідним номером військової частини НОМЕР_1 № 1150 від 20.11.2017 року), в якій просив:

· Провести перерахунок розміру його грошового забезпечення за січень 2016 року, тобто нарахувати та провести належні йому виплати із врахуванням встановленого посадового окладу (в розмірі 1052 гривні 00 копійок);

· нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за відповідні місяці (серпень 2015 року та січень 2016 року - червень 2017 року) із врахуванням індексу споживчих цін у відповідний місяць та рік;

· провести відповідний перерахунок виданої позивачу вихідної допомоги при звільненні із врахуванням розмірів індексації грошового забезпечення та провести належні виплати грошових сум;

· у зв`язку із несвоєчасною виплатою йому сум індексації грошових доходів провести їх компенсацію відповідно до законодавства, про що видати окрему довідку;

· видати відповідну (повну) довідку про розміри грошового забезпечення, яке позивач отримав за останні 24 місяця військової служби (за період: з липня 2015 року по червень 2017 року) із врахуванням зазначених виплат та утримань. До вказаної довідки включити повний помісячний розрахунок мого грошового забезпечення за вказаний період (основних видів грошового забезпечення, додаткових видів грошового забезпечення, премій та інше), із обов`язковим зазначенням нарахованих та виданих на руки грошових сум помісячно (згідно роздавальних відомостей на виплату грошового забезпечення, основних відомостей, видаткових касових ордерів по реєстрації тощо, за якими списані у видатки суми), а також вказати відповідні розміри сум разом за вказаний період.

Відповідь на вказане звернення, як зазначено самим позивачем в позові, отримано ним 04.12.2017 року, тобто в межах строку, встановленого Законом №393.

Зі змісту наданої відповіді вбачається, що позивачу відмовлено в задоволенні його заяви в повному обсязі.

Згідно положень ч.4 ст. 15 Закону №393 рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З аналізу наданої позивачу відповіді вбачається, що вона охоплює усі питання, порушені позивачем в заяві, містить посилання на Закон та висвітлює мотиви відмови. На підтвердження тверджень, викладених в заяві, Військовою частиною НОМЕР_1 додано до відповіді додаткові документи.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що порядок розгляду відповідачем-1 заяви ОСОБА_1 від 20.11.2017 року здійснено у спосіб та в порядку передбачені Законом №393.

Також, ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою від 04.12.2017 року (зареєстровано за вхідним номером військової частини НОМЕР_1 № 24-м від 04.12.2017 року), яку доповнив заявою від 05.12.2017 року (зареєстрованою за вхідним номером військової частини НОМЕР_1 № 25-м від 06.12.2017 року), в яких просив:

· видати відповідну (повну) Довідку про розрахунок суми його одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (вихідної допомоги при звільненні) із зазначенням і відповідним роз`ясненням всіх її складових і порядку розрахунків;

· провести відповідний перерахунок розміру грошового забезпечення позивача за січень 2016 року, тобто нарахувати та провести належні йому виплати із врахуванням встановленого посадового окладу (в розмірі 1052 гривні 00 копійок);

· нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період: серпень 2015року та січень 2016 року - червень 2017 року) із врахуванням індексу споживчих цін у відповідний місяць та рік;

· провести відповідний перерахунок виданої позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (вихідної допомоги при звільненні) із врахуванням розмірів всіх місячних видів його грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення та провести належні виплати грошових сум;

· у зв`язку із несвоєчасною виплатою сум індексації грошових доходів просив провести їх компенсацію відповідно до законодавства, про що видати окрему довідку;

· видати відповідну (повну) довідку про розміри грошового забезпечення позивача, яке він отримав за останні 24 календарних місяці перед звільненням з військової служби (за період: з липня 2015 року по червень 2017 року) із врахуванням зазначених виплат та утримань. До вказаної довідки включити повний помісячний розрахунок його грошового забезпечення за вказаний період (основних видів грошового забезпечення, додаткових видів грошового забезпечення, премій та інше), із обов`язковим зазначенням нарахованих та виданих на руки грошових сум помісячно (згідно роздавальних відомостей на виплату грошового забезпечення, основних відомостей, видаткових касових ордерів по реєстрації тощо, за якими списані у видатки суми), а також вказати відповідні розміри сум разом за вказаний період.

Відповідь на вказані звернення, як зазначено самим позивачем в позові, отримано ним 15.12.2017 року, тобто в межах строку, встановленого Законом №393.

Зі змісту наданої відповіді вбачається, що позивачу відмовлено в задоволенні його заяв в повному обсязі, окрім частини щодо надання йому довідки про розрахунок суми одноразової грошової допомоги (долучена відповідачем-1 до відповіді).

Згідно положень ч.4 ст. 15 Закону №393 рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З аналізу наданої позивачу відповіді вбачається, що вона охоплює більшість порушених ним в заяві питань, містить посилання на Закон та висвітлює мотиви відмови. На підтвердження тверджень, викладених в заяві, Військовою частиною НОМЕР_1 додано до відповіді додаткові документи, проте частина питань ОСОБА_1 щодо його клопотання про проведення перерахунку виданої позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (вихідної допомоги при звільненні) із врахуванням розмірів всіх місячних видів його грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення та щодо проведення компенсації грошових доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою сум індексації грошових доходів просив провести їх компенсацію відповідно до законодавства, про що видати окрему довідку.

Також, у відповіді не роз`яснений порядок оскарження прийнятого відповідачем-1 рішення, що є порушенням відповідних прав позивача.

Зазначені недоліки у сукупності дають підстави суду прийняти доводи позивача та констатувати, що відповідь Військової частини НОМЕР_1 (вихідний №3451 від 14.12.2017 року) на заяви позивача від 04.12.2017 року (зареєстровану за вхідним номером діловодства військової частини НОМЕР_1 № 24-м від 04.12.2017 року) та від 05.12.2017 року (зареєстровано за вхідним номером нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 № 25-м від 06.12.2017 року) не містить передбаченого ч.4 ст. 15 Закону №393 роз`яснення порядку її оскарження, а також залишає без розгляду частину питань позивача, отже є неповною за змістом.

На підставі викладеного, суд визнає протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які виявились в порушенні порядку розгляду звернень позивача від 04.12.2017 року та від 05.12.2017 року.

Щодо відповіді на заяви ОСОБА_1 від 07.12.2017 року (отриманою діловодством військової частини НОМЕР_1 07.12.2017 року) та заяви від 11.12.2017 року (отримано нетаємним діловодством військової частини НОМЕР_1 12.12.2017 року) суд зазначає наступне.

У вказаних заявах позивач просив Військову частину НОМЕР_1 :

· скасувати положення абзацу третього пункт 1 наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2017 року №135, в частині «Утримати за 26 (двадцять шість) діб використаної чергову відпустку за 2017 рік»;

· поновити право позивача на належне грошове забезпечення у 2017 році, яке було незаконно порушено на підставі абзацу третього пункту 1 наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2017 року №135, в частині отримання належного грошового забезпечення за час військової служби у 2017 році, що складає 9 869 гривень 50 копійок (тобто суми утримання).

· виплатити встановленим порядком утриману суму за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік з грошового забезпечення ОСОБА_1 («Відрахування перевитрачених днів щорічної відпустки» із суми «одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби»), що складає суму 9 869 гривень 50 копійок;

Відповідь на вказане звернення (вихідний №3452 від 14.12.2017), як зазначено самим позивачем в позові, отримано ним 15.12.2017 року, тобто в межах строку, встановленого Законом №393.

Зі змісту наданої відповіді вбачається, що позивачу відмовлено в задоволенні його заяви в повному обсязі.

Згідно положень ч.4 ст. 15 Закону №393 рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З аналізу наданої позивачу відповіді вбачається, що вона питання, порушені позивачем в заяві, містить посилання на Закон та висвітлює мотиви відмови.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що порядок розгляду відповідачем-1 заяв ОСОБА_1 від 07.12.2017 року (отриманою діловодством військової частини НОМЕР_1 07.12.2017 року) та заяви від 11.12.2017 року (отримано нетаємним діловодством військової частини НОМЕР_1 12.12.2017 року) здійснено у спосіб та в порядку передбачені Законом №393.

Таким чином, в рамках позовної вимоги №9 суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 , які виявились в порушенні порядку розгляду звернень позивача лише в частині щодо його заяв від 04.12.2017 року та від 05.12.2017 року.

Стосовно позовної вимоги №10, щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови у компенсації втрати частини доходу позивача з 09.06.2017 року суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації-невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої вищевказаними нормами, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018рокуу справі № 522/5664/17, № 336/4675/17 та від 21.02.2018року у справі № 569/7903/16-ц.

Таким чином позовна вимога щодо нарахування компенсації втрати частини доходів підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги №12, стосовно визнання протиправними дій Міністерства оборони України стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на звернення ОСОБА_1 , із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 7, 15, 19 Закону України Про звернення громадян суд зазначає наступне.

Так, позивачем, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху уточнено позовну вимогу та зазначено, що під зверненнями, порядок розгляду яких позивач вважає порушеним відповідачем-2 він має на увазі свою заяву від 10.01.2018 року, адресовану Міністру оборони України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Міністра оборони України Генерала армії України Полторака С.Т. з заявою від 10.01.2018 року, отриманою вповноваженою особою адресата 15.01.2018 року, в якій просив:

Внести зміни:

· до пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 року № 550, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.11.2016 за № 1470/29600 - про скасування заборони (щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення), стосовно обчислення «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» із врахуванням всіх видів щомісячного грошового забезпечення (включно «щомісячну додаткову грошову винагороду») з яких складалося місячне грошове забезпечення;

· до пункту 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за № 638/15329 - про скасування заборони (крім винагород), стосовно обчислення «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» із врахуванням всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (включно «щомісячну додаткову грошову винагороду») з яких складалося місячне грошове забезпечення;

· визнати незаконним та скасувати пункт 7 роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України командирам частин та іншим від 04.01.2015 року № 248/3/9/1/2 «в частині заборони нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців»;

· вжити відповідні заходи щодо здійснення належних виплат ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що оцінка діям відповідача в рамках даної позовної вимоги надається на підставі норм законодавства, вже раніше наведених судом при розгляді позовної вимоги №9.

Відповідь на вказане звернення датовано 09.02.2018 року, тобто заява позивача розглянута в межах строку, встановленого Законом №393.

Визначення поняттю «заява (клопотання)» в розуміння Закону №393 надано ч.3 ст.3 зазначеного закону. Згідно якого, заява (клопотанням) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

З огляду на назву звернення ОСОБА_1 («заява»), наведене вище визначення поняття заяви (клопотання) та його прохальну частину (позивач просив сприяти йому в реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів щодо індексації грошового забезпечення та включення до розрахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби суми щомісячної додаткової грошової винагороди, а також повідомляв про порушення чинного законодавства та недоліки в роботі військової частини НОМЕР_1 ) вбачається, що вказане звернення відноситься до категорії заяв (клопотань).

Порядок розгляду зазначеного виду звернень громадян встановлений, зокрема, ст.15 Закону №393.

Згідно положень ст. 15 Закону №393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Зі змісту наданої ОСОБА_1 відповіді за вихідним №116/14/3/396 вбачається, що позивачу відмовлено в задоволенні його заяви в повному обсязі.

Також, з наведеної відповіді, яку відповідач - 2 вважає такою, що відповідає вимогам Закону №393, вбачається, що вона надана позивачу Фінансово-економічним управлінням Командування сухопутних військ Збройних Сил України на його звернення до Міністра оборони України.

Суд визнає обґрунтованими доводи позивача, що відповідні дії Міністерства оборони України стосовно передоручення адресованого Міністерству звернення є протиправними в силу наступного обґрунтування.

Так, адресатом звернення, згідно заяви ОСОБА_1 є Міністр оборони України Генерал армії Полторак С.Т. Згідно п.9 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 Міноборони очолює Міністр, якого призначає на посаду за поданням Президента України і звільняє з посади Верховна Рада України.

Таким чином, Міністр оборони України є керівником відповідного міністерства. Тобто усі звернення адресовані на його ім`я розглядаються вказаним органом державної влади.

З викладеного, з урахуванням положень ч.3 ст. 15 Закону №393, вбачається, що звернення ОСОБА_1 від 10.01.2018 року мало бути розглянуто безпосередньо Міністерством оборони України.

Натомість, як, зокрема визнано відповідачем-2 в відзиві на позов, вказаний обов`язок передоручено органу, який не входить до складу апарату Міністерства оборони України.

Окрім зазначеного, надана позивачу відповідь не містить результатів розгляду його заяви, а лише вказує на те, що відповіді на порушенні ОСОБА_1 у зверненні питання містяться у раніше наданих йому листах Департаменту фінансів Міністерства оборони України, Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, командування військової частини НОМЕР_1 .

Суд вважає, що така відповідь не може бути визнана належною, оскільки не відповідає передбаченим для неї ч.1 ст. 15 Закону №393 вимогам, зокрема, щодо повідомлення позивача про перевірку викладених в його заяві фактів, не повідомляє про прийняті за наслідками розгляду заяви рішення. А тому, ані фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ України ані Міністерство оборони України фактично не вжито заходів на виконання обов`язку щодо розгляду звернення ОСОБА_1 .

Посилання ж фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ України на те, що позивачу було надано відповіді на порушені ним питання раніше, суд вважає неспроможними, оскільки Законом №393 передбачений порядок дій державного органу в разі надання заявником повторно того самого звернення. Так, згідно ч.2 ст. 393 таке звернення не підлягає розгляду взагалі.

Натомість, фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ України пославшись на вже надані позивачу відповіді фактично протиправно обмежила права ОСОБА_1 на розгляд його звернення.

Підсумовуючи викладене, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу ОСОБА_1 №12, щодо визнання протиправними дій Міністерства оборони України стосовно порушення встановленого Законом України «Про звернення громадян» порядку розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.01.2018 року.

Щодо позовної вимоги №13, стосовно зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.) суд зазначає наступне.

Стосовно зобов`язання відповідача-1 виплатити суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.) та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити позивачу своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) є похідними від раніше розглянутих судом позовних вимог №2, 3, 4, 5 та підлягають задоволенню.

В силу того, що за наслідками розгляду перелічених позовних вимог встановлено право позивача на отримання ОСОБА_1 суми посадового окладу за січень 2016 року, на проведення перерахунку суми його грошового забезпечення за період часу з 01.01.2016 року по 08.06.2017 року з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та на перерахунок й виплату, з урахуванням раніше виплачених сум та зміненого розміру грошового забезпечення позивача одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та визнано протиправними дії відповідача-1 щодо відмови в задоволені вказаних вимог ОСОБА_1 , то й позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити позивачу своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (з урахуванням раніше виплачених сум та зміненого розміру грошового забезпечення позивача) підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги №14, стосовно зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року у зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року суд зазначає наступне.

Так, вирішуючи вказану позовну вимогу суд застосовує правове обґрунтування, наведене при розгляді позовної вимоги №10 та повторно зазначає, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що порушені права позивача підлягають поновленню шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.6, 9, 77, 90, 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) задовольнити.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) стосовно невиплати суми посадового окладу ОСОБА_1 за січень 2016 року, в розмірі 1052 грн. (одна тисяча п`ятдесят дві гривні нуль копійок) (позовна вимога №2).

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) стосовно порушення порядку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року, із врахуванням індексу споживчих цін у відповідний місяць та рік (позовна вимога №3).

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) стосовно відмови ОСОБА_1 щодо проведення перерахунку та виплати належного йому грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 рік та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року) (позовна вимога №4).

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) стосовно відмови щодо проведення відповідного перерахунку розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків від місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (з врахуванням всіх основних видів грошового забезпечення, всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (включаючи щомісячну додаткову грошову винагороду, премії та індексації) та пов`язаної з цим відмови у виплаті частки несплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (тобто, із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) (позовна вимога №5).

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на мої звернення, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» (позовна вимога №9).

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) стосовно відмови у компенсації втрати частини доходу ОСОБА_1 з 09.06.2017 року (позовна вимога №10).

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект) стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на мої звернення, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 7, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» (позовна вимога №12).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.) (позовна вимога №13).

У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , 75024, Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05 грудня 2018 р.

Суддя Дмитрієва О.О.

кат. 10.2.4