Справа № 240/4979/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м.Житомир справа № 240/4979/18

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Прокопович І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання надати інформацію,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з даним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в частині ненадання йому інформації про наявність або відсутність заведення у 2009-2010 роках оперативно - розшукової справи категорії "Захист" відносно ОСОБА_1;

- зобов'язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, інформацію наступного змісту:

- чи заводилась відносно нього у 2009-2010 роках працівниками Департаменту внутрішньої безпеки центрального апарату МВС України чи його структурних підрозділів в АРК, в м.Києві і в м.Севастополі та областях, оперативно- розшукова справа категорії "Захист";

Якщо так:

- вказати конкретну дату заведення вказаної справи та підрозділ ініціатор вказаного заведення;

- чи законно було заведена відносно нього справа вказаної категорії;

- які заходи оперативно - розшукового характеру, що обмежували його права і свободи, було проведено у рамках її ведення;

- чи проводилось відносно нього візуальне спостереження ( силами і засобами якого підрозділу) та зняття інформації з мобільних терміналів НОМЕР_1, НОМЕР_2 (силами і засобами якого підрозділу);

- як документи, що були створені у ході оперативно-розшукової діяльності, були розсекречені і долучені до матеріалів кримінальної справи;

- які документи вказаної вище категорії не було використані для кримінального переслідування і яка їх подальша доля;

- чи були знищені носії інформації, які містили в собі дані про його приватне життя і які не стосувались, на думку ініціатора, будь-якої протиправної діяльності з його боку.

В обґрунтування позову зазначив, що 23.04.2018 звернувся до відповідача із заявою щодо надання інформації про відсутність чи наявність факту заведення відносно позивача працівниками МВС України в 2009-2010 роках оперативно-розшукової справи категорії "Захист", на яку отримав відповідь про те, що у відповідності до п.п.4.4.4 та 4.4.9 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12.08.2005 №400, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.08.2005 за №092/11182 запитувана інформація є з обмеженим доступом, а тому її надання є неможливим. Вказану відмову у наданні зазначеної інформації вважає протиправною, оскільки вона порушує право позивача, закріплене ст.34 Конституції України, Законом України "Про інформацію", щодо отримання відповідної інформації.

Ухвалою судді від 24.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено відкрите судове засідання у справі з викликом сторін на 26.11.2018.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначив, що відповідач діяв в межах та у спосіб, встановлений ст.19 Конституції України, не спричинивши порушення прав позивача та норм діючого законодавства, оскільки на запитувану позивачем інформацію щодо оперативно-розшукових справ розповсюджується дія законодавства про державну таємницю, тому відповідно до п.п.4.4.4 та 4.4.9 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом СБУ від 12.08.2005 №400 ( зареєстрований у Міністерстві юстиції України 17.08.2005 за №092/11182) відомості з них можуть надаватися лише уповноваженим контролюючим органам на підставах та у порядку встановленому законом.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

15.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою щодо надання у відповідності до ч.9 ст. 9 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" інформації про відсутність чи наявність факту заведення відносно позивача працівниками МВС України в 2010 році оперативно-розшукової справи категорії "Захист".

Листом №Д/14-2018 від 15.03.2018 Головне управління Національної поліції в Житомирській області повідомило позивача, що заява розглянута, запитувана інформація щодо заведення працівниками МВС України в 2010 році стосовно позивача оперативно-розшукової справи за обліками УІАП УНП в Житомирській області не значиться (а.с. 14).

31.03.2018 позивач з аналогічною заявою звернувся до центрального апарату Національної поліції України.

Листом №Д-97/27/02/3-2018 від 16.04.2018 Департамент інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України повідомив позивача про те, що за обліками автоматизованої інформаційної системи оперативного призначення інформація щодо заведення відносно позивача оперативно-розшукової справи категорії "Захист" у 2010 році працівниками оперативних підрозділів центрального апарату МВС України та ГУМВС, УМВС України в АРК, областях містах Києві та Севастополі відсутня. Разом з тим зазначено, що відомостями, які відносяться до компетенції Департаменту внутрішньої безпеки та ГУБОЗ МВС України, Департамент не володіє (а.с. 15).

23.04.2018 позивач з аналогічною заявою звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, на що отримав лист-відповідь за №Д-751/42-/02-2018 від 08.05.2018. Відповідач у вказаному листі зазначив, що відповідно до п.п.4.4.4 та 4.4.9 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом СБУ від 12.08.2005 №440, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.08.2005 за №092/11182 запитувані відомості є інформацією з обмеженим доступом, яку надати позивачу не є можливим (а.с. 16).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача в частині не надання йому запитуваної інформації, а відтак і неможливості у зв"язку з цим оскаржити можливі, як на його думку, незаконні дії, які можуть вчинятися відносно нього підрозділами, що проводять оперативно-розшукову діяльність, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Отже предметом розгляду в даній справі є виключно дії (бездіяльність) відповідача щодо правомірності не надання позивачу відповідної інформації.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на відповідність ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII ).

Відповідно до ст. 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Частиною 1 ст.21 Закону № 2657-XII встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Згідно із ч.2 ст.21 Закону № 2657-XII конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Так, ч. 3 ст.21 Закону № 2657-XII передбачено, що порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Положеннями п.4 ч. 4 ст. 21 Закону № 2657-XII встановлено, що до інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості: про факти порушення прав і свобод людини.

Частиною 9 ст. 9 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" 18 лютого 1992 року № 2135-XII передбачено, що громадяни України та інші особи мають право у встановленому законом порядку одержати від органів, на які покладено здійснення оперативно-розшукової діяльності, письмове пояснення з приводу обмеження їх прав і свобод та оскаржити ці дії (далі -Закон № 2135-XII ).

Суспільні відносини, пов'язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року №3855-XII (далі - Закон №3855-XII).

Так, дійсно, п.4 ч.1 ст.8 Закону №3855-XII визначено, що до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація: у сфері державної безпеки та охорони правопорядку: зокрема: про особовий склад органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність або розвідувальну чи контррозвідувальну; про засоби, зміст, плани, організацію, фінансування та матеріально-технічне забезпечення, форми, методи і результати оперативно-розшукової, розвідувальної і контррозвідувальної діяльності; про осіб, які співпрацюють або раніше співпрацювали на конфіденційній основі з органами, що проводять таку діяльність; про склад і конкретних осіб, що є негласними штатними працівниками органів, які здійснюють оперативно-розшукову, розвідувальну і контррозвідувальну діяльність.

Щодо п.п.4.4.4 та 4.4.9 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12.08.2005 №400, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.08.2005 за №092/11182, на які посилається відповідач, як на підставу відмови у наданні запитуваної інформації, то зазначеним пунктами встановлено, що до відомостей, що становлять державну таємницю віднесено:

- відомості за окремими показниками про зміст, організацію, результати здійснення комплексу або окремого оперативно-розшукового, контррозвідувального чи розвідувального заходу, розголошення яких створює загрозу національним інтересам і безпеці;

- щодо: комплексу або окремого оперативно-розшукового заходу, що здійснюється для пошуку і фіксації фактичних даних про вчинення особливо тяжких або тяжких злочинів; контррозвідувального чи розвідувального заходу;

- щодо: комплексу або окремого оперативно-розшукового заходу, що здійснюється для пошуку і фіксації фактичних даних про вчинення інших злочинів;

- відомості, що дають змогу ідентифікувати конкретний об'єкт, стосовно якого здійснюється або планується здійснювати оперативно-розшуковий, контррозвідувальний чи розвідувальний захід, розголошення яких створює загрозу національним інтересам і безпеці, щодо об'єктів;

- оперативно-розшукового заходу (крім тих, що здійснюються органами внутрішніх справ), що здійснюється для пошуку і фіксації фактичних даних про вчинення особливо тяжких або тяжких злочинів контррозвідувального чи розвідувального заходу;

- оперативно-розшукового заходу, що здійснюється для пошуку і фіксації фактичних даних про вчинення інших злочинів.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що позивач має право на отримання інформації, яка стосується його особисто, зокрема, щодо наявності заведеної відносно нього оперативно-розшукової справи, щодо здійснення чи не здійснення відносно нього у 2009-2010 роках відповідних оперативно - розшукових заходів і їх подальша реалізація, окрім інформації, розголошення якої створює загрозу національним інтересам і безпеці.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність не надавши інформацію, яка запитувалася ОСОБА_1, зокрема, щодо наявності або відсутності заведення у 2009-2010 роках оперативно - розшукової справи категорії "Захист" відносно нього.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання надати інформацію певного змісту, то суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач не повідомив позивача чи взагалі заводилася така оперативно-розшукова справа, тому на даний час ця вимога є фактично передчасною.

Однак, з метою ефективного захисту порушеного права позивача та встановленої бездіяльності відповідача щодо ненадання запитуваної інформації, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати відповідача розглянути повторно звернення ОСОБА_1 від 24.04.2018, надавши обґрунтовану відповідь.

Зокрема, під час повторного розгляду звернення позивача, відповідачу необхідно надати відповідну інформації на кожне із запитань, які позивач зазначив у своїй заяві, тобто надати повну і вичерпну відповідь. При цьому, якщо така інформація не може бути надана, зазначити конкретні причини її не надання, з відповідним посиланням на норму чинного законодавства.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши обставини справи та їх правове регулювання, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 24.04.2018 про надання інформації про наявність чи відсутність заведення відносно нього оперативно-розшукової справи категорії "Захист" в 2009-2010 роках.

Зобов'язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця,10,Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,01601, ) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,10029, ІПН НОМЕР_3) від 24.04.2018 і надати запитувану інформацію в межах компетенції та з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Відшкодувати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,10029, ІПН НОМЕР_3) сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири),80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця,10,Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,01601, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 03 грудня 2018 року