Справа № 240/4942/18
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Житомир справа № 240/4942/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ємільчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування єдиного показника заробітної плати в розмірі 3764,40 грн при призначенні пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача здійснити розрахунок та виплату пенсії з 01.09.2018 із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 03.02.2004 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Житомирській області та отримував пенсію за вислугою років. 02.02.2018 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач вказує, що 26.09.2018 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні. Листом від 09.10.2018 позивачу відмовлено у вказаному перерахунку. Позивач стверджує про наявність підстав для перерахунку грошового утримання з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою від 24.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач 26.09.2018 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з застосуванням середньої заробітної плати відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.13).

Згідно відповіді відповідача від 09.10.2018 пенсія позивача була розрахована із заробітної плати за даними системи персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 по 31.12.2017. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 4,66528. В перерахунку пенсії відмовлено (а.с.14-15).

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами ч.3 ст.46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства), пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск:К), де: Зп- заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Згідно з ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, порядок переходу з одного виду пенсії на інший у відповідності з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачений статтею 45 вказаного закону.

Як встановлено судом, позивач після призначення пенсії за вислугу років продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Листом від 09.10.2018 № 16/Г-08 відповідач відмовив позивачу у застосуванні ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". В обґрунтування вказано, що пенсія перерахована у відповідності з ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з тим, що позивач вже перебував на обліку у Пенсійному фонду та отримував пенсію.

Так, позивач, отримуючи пенсію на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", просив призначити йому пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", а не перевести його на пенсію за віком у межах одного Закону.

З урахуванням вказаного, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" він звернувся вперше 02.02.2018.

Таким чином, відповідач вважаючи, що позивача переведено з одного виду пенсії на інший не розглядає вказаний факт як нове призначення чим порушує права ОСОБА_1, у зв'язку з чим, такі дії слід визнати протиправними.

Такі висновки підтверджуються постановою Верховного суду від 03.04.2018 по справі №520/6761/17, в аналогічних правовідносинах колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.

Крім того, попередньо Верховний Суд України висловлював свою позицію щодо застосування ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зокрема, у справі № 21-612а14, постанова в якій ухвалена 31.03.2015, він дійшов висновку, що у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у подальшому при розрахунку пенсії за віком за законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позовна вимога зобов'язального характеру є похідно від визнання дій протиправними. З метою відновлення порушеного права позивача, вимогу про зобов'язання відповідача здійснити розрахунок та виплату пенсії з 01.09.2018 із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону слід задовольнити.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено своє право на отримання пенсії із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ст.40 ч.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто за 3 роки, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн про, що свідчить квитанція №0.0..1 від 12.10.2018 (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову ОСОБА_1, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Ємільчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сплаченого судового збору у сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Ємільчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо застосування ОСОБА_1 єдиного показника заробітної плати в розмірі 3764,40 грн при призначенні пенсії за віком.

Зобов'язати Ємільчинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Свято-Миколаївська,31, м.Олевськ, Житомирська обл., 11001, ) здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (вул.Кутузова,22, смт.Ємільчине, Ємільчинський р-н, Житомирська обл., 11201, інд. код НОМЕР_1) з 01.09.2018 із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ст.40 ч.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Ємільчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів п.п.15.5 п.15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва