Справа № 1640/3122/18
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. ПолтаваСправа № 1640/3122/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Гнітько О.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2018 року ОСОБА_1 /надалі - позивач; ОСОБА_1М./ звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області /надалі - відповідач/ про визнання протиправним та скасування рішення п'ятнадцятої сесії сьомого скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.03.2018, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов'язання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області надати дозвіл ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірах 2,00 га.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням 15 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.03.2018 позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Позивач вважає оскаржуване рішення таким, що винесено з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №1640/3122/18, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 12:00 18 жовтня 2018 року.

10 жовтня 2018 року до суду від Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 37-39/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю, посилаючись на те, що відповідно до статей 12, 107 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" сесією Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області прийнято рішення від 25.01.2018, яким заяву громадянки ОСОБА_1 взято до відома у зв'язку з тим, що на спірну земельну ділянку надійшло вісім заяв громадян України з ідентичними проханнями, позивачу рекомендовано звернутися повторно до селищної ради із заявою та викопіюванням на відповідну площу. Однак, ОСОБА_1 із заявою та відповідними додатками до відповідача не звернулася, позивачу планувалося надати земельну ділянку орієнтовною площею 0,58 га. Зазначає, що надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,16 га для ведення особистого селянського господарства призведе до неможливості виконання постанови Великобагачанського районного суду від 11.12.2017 у справі № 525/926/17 щодо гр. ОСОБА_3

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року клопотання представника позивача про участь позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду задоволено, перенесено підготовче судове засідання на 14 год. 30 хв. 24 жовтня 2018 року.

18 жовтня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив /а.с. 110/, у якій позивачем зазначено, що рішення 15 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.03.2018 не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, оскільки не містить визначених статтею 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Протокольною ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року підготовче засідання відкладено до 10:00 09 листопада 2018 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10:00 23 листопада 2018 року.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні 23 листопада 2018 року позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 23 листопада 2018 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області із заявою від 15.01.2018 (вхідний № 25 від 15.01.2018) /а.с. 50/ про повторний розгляд заяви згідно рішення суду у справі №525/925/17 (провадження 2-а/525/26/2017) /а.с. 51-53/ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства в межах села Степанівка Великобагачанського району Полтавської області. Зі змісту заяви вбачається, що до вказаної заяви позивачем було додано: копію паспорта, коду та довідки з місця проживання щодо рішення про видачу земельної ділянки не приймалося, графічні матеріали на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки /а.с. 56/.

Рішенням 12 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 25.01.2018 "Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1М." вирішено заяву громадянки ОСОБА_1 взяти до відому, в зв'язку з тим, що на спірну земельну ділянку надійшло 8 (вісім) заяв громадян України з ідентичними проханнями та необхідністю, в даному випадку, розроблення схеми розташування земельних ділянок пропорційно заявникам, рекомендувати позивачу звернутися повторно до селищної ради з заявою та викопіюванням на відповідну площу /а.с. 13, 73/.

06.03.2018 ОСОБА_1 звернулася до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області із заявою від 06.03.2018 (вхідний № 80 від 06.03.2018) /а.с. 77/ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,1600 га, що розташована на території села Степанівка, вул. Медова, Великобагачанського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства. Зі змісту заяви вбачається, що до вказаної заяви позивачем було додано: графічні матеріали місця розташування земельної ділянки /а.с. 79/, довідку, що ОСОБА_1 не використано права приватизації земельної ділянки за цільовим призначенням для особистого селянського господарства, копію паспорта та ідентифікаційного коду /а.с. 78/.

Рішенням 15 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.03.2018 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1М." вирішено за результатами поіменного голосування депутатів Великобагачанської селищної ради по заяві громадянки ОСОБА_1 жительки села Степанівка, вулиця Молодіжна, 27, рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 вважати не прийнятим /а.с. 31, 80/.

Позивач не погодився з рішенням 15 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.03.2018, яким відмовлено у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 1,16 га, яка розташована на території с. Степанівка Великобагачанського району Полтавської області, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2018 ОСОБА_1 звернулася до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області із заявою від 06.03.2018 (вхідний № 80 від 06.03.2018) /а.с. 77/ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,1600 га, що розташована на території села Степанівка, вул. Медова, Великобагачанського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства. Зі змісту заяви вбачається, що до вказаної заяви позивачем було додано: графічні матеріали місця розташування земельної ділянки /а.с. 79/, довідку, що ОСОБА_1 не використано права приватизації земельної ділянки за цільовим призначенням для особистого селянського господарства, копію паспорта та ідентифікаційного коду /а.с. 78/.

Рішенням 15 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.03.2018 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1М." вирішено за результатами поіменного голосування депутатів Великобагачанської селищної ради по заяві громадянки ОСОБА_1 жительки села Степанівка вулиця Молодіжна, 27, рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 вважати не прийнятим /а.с. 31, 80/.

Аналіз рішення 15 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.03.2018 /а.с. 31, 80/ свідчить, про те що у вказаному рішенні відповідачем не зазначено підстав відмови у наданні такого дозволу, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що передача земельних ділянок у власність або користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (статті 118, 123 Земельного кодексу України). Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 Земельного кодексу України.

Аналіз положень статей 116, 118 Земельного кодексу України дає підстави стверджувати, що правові наслідки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є тотожними наслідкам передачі вказаної земельної ділянки у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Отже, суд критично оцінює доводи відповідача про надання чи необхідність надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки іншим особам, з огляду на наступне:

1) до моменту внесення до державного земельного кадастру запису про реєстрацію речових прав на нерухоме майно за суб'єктом щодо певної земельної ділянки, остання вважається вільною;

2) отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року № 21-358а13, від 07 червня 2016 року № 21-1391а16, постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року № 463/3375/15-а.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу доброго врядування.

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах Beyeler v. Italy № 33202/96, Oneryildiz v. Turkey № 48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч вимогам даної норми відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку, що рішення 15 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.03.2018, яким відмовлено у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 1,16 га, яка розташована на території с. Степанівка Великобагачанського району Полтавської області, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання Великобагачанську селищну раду Великобагачанського району Полтавської області надати дозвіл ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірах 2,00 га, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд зазначає, що дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_5 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовна вимога про зобов'язання Великобагачанську селищну раду Великобагачанського району Полтавської області надати дозвіл ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірах 2,00 га, - є такою, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства та задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України cуд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип верховенства права, який відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Великобагачанську селищну раду Великобагачанського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2018 року (вхідний номер 80 від 06 березня 2018 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 1,16 га, яка розташована на території с. Степанівка Великобагачанського району Полтавської області, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, оскільки адміністративний позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області (ідентифікаційний код 21044600, вул. Каштанова, 20, смт. Велика Багачка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, вул. Жовтнева, 27, с. Степанівка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, вул. Жовтнева, 27, с. Степанівка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300) до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області (ідентифікаційний код 21044600, вул. Каштанова, 20, смт. Велика Багачка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 16 березня 2018 року, яким відмовлено у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 1,16 га, яка розташована на території с. Степанівка Великобагачанського району Полтавської області.

Зобов'язати Великобагачанську селищну раду Великобагачанського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2018 року (вхідний номер 80 від 06 березня 2018 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 1,16 га, яка розташована на території с. Степанівка Великобагачанського району Полтавської області, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області (ідентифікаційний код 21044600, вул. Каштанова, 20, смт. Велика Багачка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, вул. Жовтнева, 27, с. Степанівка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного адміністративного суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться Полтавський окружний адміністративний суд.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя С.С. Сич