Справа № 806/2041/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2041/18

Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

27 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Добровської Д.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03 січня 2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено акт від 08 грудня 2017 року № 858/06-30-13-05/НОМЕР_2 (а.с. 16-73), згідно висновків якого перевіркою з поміж іншого встановлено порушення позивачем "пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 19 грудня 1995 року № 265/95-ВР (зі змінами та доповненнями) та пункту 44.1 статті 44 та пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що позивач здійснював реалізацію не облікованого товару (піддонів дерев'яних) на загальну суму 59923,23 грн."

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивач подав до Головного управління ДФС у Житомирській області заперечення від 18 грудня 2017 року № 22 (а.с. 105-121) на акт планової виїзної перевірки від 08 грудня 2017 року № 858/06-30-13-05/НОМЕР_2, за результатом розгляду яких контролюючий орган надав відповідь від 28 грудня 2017 року № 2747/14/06-30-1305 (а.с. 124-134), про залишення без змін висновків щодо встановлених порушень в акті планової документальної перевірки.

На підставі висновків акту перевірки від 08 грудня 2017 року № 858/06-30-13-05/НОМЕР_2 03 січня 2018 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № (а.с.80), яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 119846,46 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав до Державної фіскальної служби України скаргу від 30 січня 2018 року (а.с. 138-155), за результатами розгляду якої ДФС України прийняло рішення від 30 березня 2018 року № 4648/0/99-99-11-02-01-14 (а.с. 156-160) про залишення без змін податкових повідомлень-рішень від 03 січня 2018 року № , № , № , а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без задоволення.

Позивач не погодившись з податковим повідомленням-рішенням № від 03 січня 2018 року, оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні адміністративного позову виходив з того, що податкове повідомлення-рішення № від 03 січня 2018 року не підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 16.1.2., 16.1.3. статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Пунктом 177.10. статті 177 ПК України встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", в редакції, що діяла до 23 липня 2015 року, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідно до статті 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", в редакції, що діяла до 23 липня 2015 року, облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством; облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва; обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в редакції, що діяла станом на січень 2015 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення; для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні; господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Таким чином, особа, яка перебуває на загальній системі оподаткування, зобов'язана вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Колегією суддів встановлено, що позивач з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2016 року перебував на загальній системі оподаткування.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення рішення слугувало те, що позивач в період з 01 січня 2015 року по 15 січня 2015 року реалізував не облікованого товару (станом на 05 січня 2015 року - 696 шт. піддонів, станом на 15 січня 2015 року - 25 шт. піддонів) на загальну суму 59923,23 грн.

Згідно з актом перевірки від 31 березня 2015 року № 1605/17-02/НОМЕР_2 (а.с.92), перевіркою встановлено порушення ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування, а саме в книгах обліку доходів і витрат за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року неналежним чином відображені суми отриманих доходів та понесених витрат, пов'язаних з отриманням доходу.

Відповідно до акту перевірки від 08 грудня 2017 року № 858/06-30-13-05/НОМЕР_2 (а.с.27), перевіркою встановлено порушення ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування, а саме неналежне ведення обліку доходів та витрат від здійснення підприємницької діяльності позивачем за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2015 року (зазначені витрати не відповідають фактично понесеним витратам).

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано доказів щодо ведення Книги обліку доходів і витрат велись без порушень.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем під час перевірки, до заперечень на акт перевірки не надані належним чином оформлені зведені облікові документи, які б підтверджували твердження апелянта, що залишок піддонів на 05 січня 2015 року складав 1671 шт. внаслідок вчинених в грудні 2014 року дій по придбанню, виготовленню та реалізації піддонів.

Посилання апелянта щодо надходження та реалізації піддонів за період з 24 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані первинні документи є доказом здійснення операцій в період, який не охоплювався перевіркою, за наслідками якої прийнято спірне рішення, а тому вони не могли бути предметом дослідження цієї перевірки.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", в редакції, що діяла до 23 липня 2015 року, встановлено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 03 січня 2018 року не підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Стосовно посилань апелянта на те, що норми пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розповсюджуються лише на суб'єктів господарювання, які займаються роздрібною торгівлею в продуктових магазинах, супермаркетах і т.і., де розрахунки між покупцем та продавцем здійснюються за готівку або безготівковий розрахунок через реєстратор розрахункових операцій, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є суб'єктом господарювання, який здійснює розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до преамбули Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" його дія поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що на позивача розповсюджується дія Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 листопада 2018 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.