Справа № 0440/5819/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2018 року Справа № 0440/5819/18
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
представника третьої особи ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тополь-2» до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Комунальне підприємство «Благоустрій міста», про визнання протиправним та скасування рішення від 24.07.2018 року №639, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі №0440/5819/18, та залучено до участі у справі Комунальне підприємство «Благоустрій міста» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
В судовому засіданні 20.09.2018 року судом ухвалено замінити первинного відповідача ОСОБА_1 міську раду на Виконавчий комітет ОСОБА_1 міської ради, оскільки саме виконавчим комітетом прийнято оскаржуване рішення, та він є самостійною юридичною особою.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржуване рішення в частині включення до переліку обєктів, які підлягають демонтажу, майна, яке на праві власності належить позивачу, та розташоване по вул. Комбрига Петрова, 6 Б у м. Дніпро протиправними, а рішення таким, що підлягає скасуванню в цій частині, оскільки згідно Конституції України право приватної власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Однак, позивача фактично зобовязано демонтувати власними силами та за власний кошт належне на законних підставах ТОВ «Тополь-2» майно. В оскаржуваному рішенні не вказано, якою саме нормою передбачено ймовірне порушення, на яке посилається відповідач у своєму рішенні, що фактично свідчить про його відсутність. Крім того, на думку позивача, оскаржуване рішення прийнято відповідачем із перевищенням делегованих повноважень, не відповідає нормам Конституції України, грубо порушує право власності позивача, тобто є незаконним і підлягає скасуванню у вказаній частині.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав відзив на адміністративний позов, в якому свою позицію обґрунтовував тим, що позивач посилається на те, що зазначене у позові майно є об'єктом нерухомості, що належить йому на праві власності, проте, як встановлено рішенням апеляційного суду, рішення суду, на підставі якого на обєкт незавершеного будівництва визнано право власності та було здійснено первинну реєстрацію права власності на визначену споруду, як на обєкт нерухомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасовано, та відсутні будь-які докази прийняття обєкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації, відтак, належне позивачу майно не обєктом нерухомості. Натомість належне позивачеві майно має ознаки тимчасової споруди, розміщеної для ведення господарської діяльності, однак, за відсутності відповідного дозволу власника землі та без дотримання відповідних норм і правил; тому, відповідач вважає, що оскаржуване рішення не може бути визнане незаконним, оскільки відповідає законам України.
Представник третьої особи проти позову заперечував, до суду надав пояснення щодо позову, у яких зазначено, що заявлені позивачем позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідають чинним обставинам справи, у звязку із чим, задоволенню не підлягають.
Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 24.07.2018 року відповідачем прийнято рішення №639 «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста», яким вирішено: усунути наслідки порушень Правил благоустрою території міста ОСОБА_1, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 року №44/43, шляхом припинення функціонування та демонтажу встановлених тимчасових споруд, холодильного обладнання, незаконних бензинових, дизельних і газових автозаправних станцій, літніх майданчиків у місцях загального користування згідно з переліком.
До Переліку тимчасових споруд, холодильного обладнання, незаконних бензинових, дизельних і газових автозаправних станцій, літніх майданчиків у місцях загального користування, що підлягають демонтажу (додаток до рішення виконавчого комітету міської ради від 24.07.2018 року №639) зокрема, віднесено: п.19 - торговельний майданчик без назви, розташований за адресою: вул. Комбрига Петрова, 6 Б.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2017 року, що ухвалено за результатами розгляду апеляційної скарги прокуратури Дніпропетровської області, вказане вище рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська скасовано частково в частині визнання за Приватним підприємством «Фенікс» права власності на нерухоме майно.

Зокрема, рішенням суду апеляційної інстанції встановлено (мовою оригіналу): «Слід зазначити будь-які правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що розташоване за адресою вул. Комбрига Петрова, буд. 6 Б у м. Дніпропетровську, в матеріалах справи взагалі відсутні.

Також відсутні будь-які документи на право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду, зазначене нерухоме майно є незавершеним будівництвом та не прийнято у встановленому законом порядку в експлуатацію.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено рішення щодо нерухомого майна, яке не було введено в експлуатацію у встановленому законом порядку, правовстановлюючі документи на нерухоме майно відсутні, та яке розташоване на земельній ділянці, документи на право власності або користування якою також відсутні.».

З матеріалів справи вбачається, що рішенням VII скликання Дніпровської міської ради від 15.11.2017 року №179/26 ТОВ «Тополь-2» () надано дозвіл па розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по вул. Комбрига Петрова, 6 Б у м. Дніпрі.

27.12.2017 року Департаментом по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління служби містобудівного кадастру Дніпровської міської ради було визнано придатними графічні матеріали розташовування будівель магазину та споруд ТОВ «Тополь-2» на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Дніпро, вул. Комбрига Петрова, 6 Б.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24.06.2015 по справі №6-318цс15, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація це засвідчення державою вже набутого особою права власності.

За змістом частини 1 статті 182, частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 3, частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після завершення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, та державної реєстрації права власності.

Частина 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

На виконання частини четвертої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 затверджено «Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

Пунктами 2.30, 2.31 цього Порядку передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта привязки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу. Розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Статтею13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування (парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово- паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам'ятки культурної та історичної спадщини, майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування), прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій, території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, а також можуть належати й інші території в межах населеного пункту.

Об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством (стаття 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати тимчасові споруди та інші елементи благоустрою (торговельні лотки, павільйони, кіоски, палатки, причепи, гаражі тощо).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, їх озеленення, охорона зелених насаджень, водних об'єктів тощо.

Окрім цього, згідно з пунктом 44 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання, зокрема, встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку.

Рішенням сесії ОСОБА_1 міської ради VI скликання від 27.11.2013 року №44/43 задоволено подання прокурора міста ОСОБА_1 від 08.02.2013 року №63/728 вих.13 «Про приведення у відповідність рішення сесії ОСОБА_1 міської ради №26/15 від 23.05.2007» та затверджено у відповідності до статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» Правила благоустрою території міста ОСОБА_1.

Правила благоустрою території міста ОСОБА_1 (далі - Правила) є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об'єктів благоустрою міста, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, що спрямовані на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження та охорону навколишнього природного середовища забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення(пункт 1.11 Правил).

Правила регулюють права та обов'язки учасників правовідносин у сфері благоустрою міста, визначають комплекс заходів, необхідних для забезпечення чистоти і порядку в місті, обов'язковими для виконання на території міста ОСОБА_1 органами державної влади, органами місцевого самоврядування, суб'єктами господарювання усіх форм власності, неприбутковими організаціями, установами, закладами незалежно від їх підпорядкування, фізичними особами-підприємцями, органами самоорганізації населення, об єднаннями громадян, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства (пункти 1.1.2, 1.1.3 Правил).

Пунктом 3.2.1 Правил встановлено заборону:

- здійснювати на об'єктах благоустрою міста господарську діяльність з порушенням вимог чинного законодавства України у сферах землеустрою, містобудування, озеленення територій, утримання будинків і споруд освітлення територій, а також у галузі охорони здоров'я та охорони навколишнього природного середовища;

- самовільно порушувати об'єкти благоустрою (їх частини) та/або використовувати їх не за функціональним призначенням, зокрема: розміщувати на території загального користування поза межами ділянок, відведених під ринки, торгівельні та ярмаркові майданчики, без відповідного дозволу або з порушенням його умов: тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності, торговельні причепи та автофургони, палатки, лотки, виносні торговельні столи, вітрини, торговельне та холодильне обладнання, товар або його зразки, тару.

Відповідно до пункту 20.4. Правил тимчасове використання об'єктів (елементів) благоустрою не за їх функціональним призначенням для реалізації потреб об'єктів споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг здійснюється на підставі договірних відносин між уповноваженим представником власника об'єктів (елементів) благоустрою міста та суб'єктом господарювання, фізичною та/або юридичною особою, яка має намір такого використання.

З приводу зазначення відповідачем про скасування судовим рішенням права власності позивача на нерухоме майно за адресою по вул. Комбрига Петрова, буд. 6 Б у м. Дніпрі, суд зазначає наступне.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані також у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Так, згідно статті 1 Першого Протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено судом та зазначено вище, право власності на майно, розташоване по вул. Комбрига Петрова, 6Б у м. Дніпро, належить ТОВ «Тополь-2» (), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

При цьому, скасування апеляційним судом Дніпропетровської області рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в частині визнання за Приватним підприємством «Фенікс» права власності на вказане нерухоме майно не тягне за собою автоматичного скасування права власності ТОВ «Тополь-2», яке отримало його у власність у якості внеску в статутний фонд від ПП «Фенікс».

Конституцією України проголошено, що Україна є правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8).

Конституційний Суд України в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005).

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 року №17-рп/2010).

Як зазначено в пункті 44 Доповіді «Верховенство права», схваленої Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року), принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; для досягнення цієї довіри держава повинна складати тексти законів так, щоб вони були доступними; держава також зобовязана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; прогнозованість означає, що закон повинен, коли це можливо, бути оприлюдненим до його виконання і бути передбачуваним у тому, що стосується його наслідків: він має бути сформульований достатньо точно для того, щоб людина могла регулювати свою поведінку.

Конституційний Суд України зазначив, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

Крім того, суд зосереджує увагу на тому, що вищевказане рішення суду апеляційної інстанції винесено 28.03.2017 року, тоді як рішення Дніпровської міської ради про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою прийнято 15.11.2017 року, тобто пізніше, отже, таке рішення прийнято із врахуванням рішення апеляційного суду Дніпропетровської області щодо обєкта незавершеного будівництва по вул. Комбрига Петрова, 6 Б у м. Дніпро.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками сторін, що вказане рішення від 15.11.2017 року в судовому та/або будь-якому іншому порядку не оскаржено, та відповідно не скасовано і є чинним.

Відтак, суд вважає, що оскаржуване рішення є неправомірним та підлягає скасуванню у визначеній частині.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (частина перша статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі статтею 249 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та обєктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тополь-2» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тополь-2» до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Комунальне підприємство «Благоустрій міста», про визнання протиправним та скасування рішення від 24.07.2018 року №639 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 24.07.2018 року №639 «Про усунення недоліків порушень Правил благоустрою території міста» в частині включення до переліку обєктів, які підлягають демонтажу, майна, яке на праві власності належить ТОВ «Тополь-2» () та розташоване по вул. Комбрига Петрова, 6 Б у м. Дніпро.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тополь-2» () за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 3524 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 12.11.2018 року.

Суддя ОСОБА_6