Справа № 826/11334/16
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просила визнати недійсними податкові повідомлення-рішення № 1514-15 від 19 червня 2014 року, № 744-15 від 16 березня 2015 року, № від 30 жовтня 2015 року та № 455-1305 від 19 квітня 2016 pоку.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року відмовлено повністю у задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановленим судовим рішення, Позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження показників, на підставі яких визначалась пропорційна частка прибудинкової території Позивача, на яку нараховується земельний податок.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивачу, на підставі договорів купівлі-продажу нежилих приміщень від 21 травня 2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстрованих в реєстрі за № 931 та № 932 належать на праві власності: нежилі приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 26) (в літ. А), що знаходяться в будинку № 21 по вул. Лютеранська в м. Києві, загальною площею 37,4 кв.м.; нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень №21а) (в літ. А), що знаходяться в будинку № 21 по вул. Лютеранська в м. Києві, загальною площею 76,8 кв.м.

19 червня 2014 року Відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 1514-15, яким Позивачу визначено суму податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 13639,00 грн.

16 березня 2015 року Відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 744-15, яким Позивачу визначено суму податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 11356,74 грн.

30 жовтня 2015 року Відповідачем проведено перевірку Позивача щодо своєчасності сплати податкового зобов'язання по земельному податку фізичних осіб за 2015 рік, за результатами якої складено акт перевірки № 1591/26-55-17-07 (далі - акт перевірки), згідно якого встановлено несвоєчасну сплату податкового зобов'язання по земельному податку фізичних осіб, а саме, сума податку - 11356,7 грн., термін сплати - 25.05.2015 року, фактично сплачено - 27.05.2015 року, чим порушено вимоги абз. 1 пп. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, а тому нараховано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1135,67 грн.

На підставі акта перевірки, 30 жовтня 2015 року прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № , яким за затримку на 3 календарні дні сплати суми грошового зобов'язання у розмірі 11356,7 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% - 1135,67 грн.

Також, судом першої інстанції встановлено, що Позивач отримав оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 455-1305 від 19 квітня 2016 pоку, яким їй визначено суму податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 69706,74 грн., проте зазначене податкове повідомлення-рішення було повернуто платником податків за проханням відповідача через помилковість нарахування суми. Як зазначив позивач, працівниками відповідача, натомість, надано квитанцію про сплату земельного податку, визначену в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, на суму 69706,74 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2017 року витребувано у Відповідача засвідчені копії оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в т.ч. копію податкового повідомлення-рішення № 455-1305 від 19 квітня 2016 pоку.

При цьому, на виконання вимог вказаної ухвали Відповідачем замість копії оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 455-1305 від 19 квітня 2016 pоку надано копію податкового повідомлення-рішення № 1406-1305 від 05 травня 2016 pоку, яким Позивачу визначено суму податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 69706,74 грн.

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів прийняття податкового повідомлення-рішення № 455-1305 від 19 квітня 2016 pоку, при цьому, оскаржуване податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб на суму 69706,74 грн. Позивачу визначено податковим повідомленням-рішенням № 1406-1305 від 05 травня 2016 pоку, а тому, за переконанням суду першої інстанції, вірними реквізитами оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 455-1305 від 19 квітня 2016 pоку є № 1406-1305 від 05 травня 2016 pоку.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності здійсненого контролюючим органом донарахування з земельного податку, зважаючи на те, що Позивач був власником нежилих приміщень, які знаходились в багатоквартирному будинку та був землекористувачем земельних ділянок, на яких були розташовані належні йому на праві власності приміщення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за приписами пп. 21.1.1 - пп. 21.1.5 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України (далі - ПК України) посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Відповідно до ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом пункту 286.1 статті 286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 ПК України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Положеннями пункту 287.8 статті 287 ПК України визначено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За приписами статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об'єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справа № 826/8675/17 (№ К/9901/2205/18).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції відносно того, що фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов'язаний сплачувати до бюджету податок за площі під такими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Згідно з п. 286.5 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Порядок визначення розміру податку на земельну ділянку встановлений в ст. 289 ПК України.

Згідно рішення Київської міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення» № 43/1877 від 26.07.2007 року Головне управління земельних ресурсів на замовлення юридичних та фізичних осіб надає витяги про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, де зазначені: площа земельної ділянки, економіко - планувальна зона, базова вартість їм2 землі, локальні коефіцієнти на місцезнаходження земельної ділянки, коефіцієнт функціонального використання, коефіцієнти індексації грошової оцінки.

Відповідно до витягу з технічної документації № Ю-17685/2015 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (обліковий код 76:035:018) Головного управління земельних ресурсів виданий ОСОБА_5, площа земельної ділянки становить 88,54 м2 (а.с. 47).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності здійсненого контролюючим органом донарахування з земельного податку, зважаючи на те, що Позивач був власником нежилих приміщень, що знаходились в багатоквартирному будинку та був землекористувачем земельних ділянок, на яких були розташовані належні йому на праві власності приміщення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 29.11.2018 року.