Справа № 0740/1042/18
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2018 рокум. Ужгород№ 0740/1042/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньокоропецької сільської ради про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Верхньокоропецької сільської ради, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення №477 Верхньокоропецької сільської ради, , в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтовною площею 0,25 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту в селі Буковинка, між земельними ділянками НОМЕР_2 та НОМЕР_3; 2) зобов'язати Верхньокоропецьку сільську раду, , повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 на черговій сесії Верхньокоропецької сільської ради та видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтовною площею 0,25 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту в селі Буковинка, між земельними ділянками НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач звернувся до Верхньокоропецької сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтовною площею 0,25 га. Однак відповідач рішенням від 03 липня 2018 року №477 відмовив йому у наданні такого дозволу без будь-якої аргументації причин такої. Зазначене рішення вважає протиправним та таким, що суперечить нормам Земельного кодексу України, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою про відкриття провадження у адміністративній справі, отриманою представником відповідача 11 жовтня 2018 року, Верхньокоропецькій сільській раді встановлено 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву та повідомлено, що згідно з вимогами ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Проте відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 червня 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку на території Верхньокоропецької сільської ради за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею земельної ділянки 0,25 га. До поданого клопотання заявник долучив копію паспорта; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки (ситуаційний план села з визначенням точного місцезнаходження земельної ділянки); копію відомостей вирахування координат з обмеженнями, підготовленими виконавцем ДП «Закарпатгеодезцентр», розміром 0,25 га; копію опису меж земельної ділянки, підготовленими ДП «Закарпатгеодезцентр» (акр. спр. 20 - 21).

25 червня 2018 року на розгляд постійної комісії Верхньокоропецької сільської ради з питань регулювання земельних відносин винесено питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, в тому числі, згідно з клопотанням ОСОБА_1 Так, згідно з протоколом засідання зазначеної комісії від 25.06.2018 р. №3 останньою прийнято рішення про відмову у задоволенні такого клопотання у зв'язку з тим, що площі земельних ділянок не співпадають з реальними площами (згідно запису Погосподарських книг), частково знаходяться за межами населеного пункту та є у користуванні Мукачівського радгоспу-заводу (арк. спр. 26 - 27).

Рішенням 16 сесії сьомого скликання Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області №477 від 03 липня 2018 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку відмовлено у зв'язку з тим, що площі земельних ділянок не співпадають з реальними площами (згідно запису Погосподарських книг), частково знаходяться за межами населеного пункту та є у користуванні Мукачівського радгоспу-заводу (арк. спр. 28).

Вважаючи таку відмову суб'єкта владних повноважень протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Ст. 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється нормами глави 19 ЗК України.

Чч. 1, 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Так, п. «в» ч. 3 ст.116 ЗК України передбачене право громадян на безоплатну передачу земельних ділянок у їх власність шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Ст. 121 ЗК України врегульовано норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Нормами ЗК України визначено, що питання відносно надання згоди на розробку проекту землеустрою у місячний строк розглядаються органом, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, для отримання у власність спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку позивач звернувся у законодавчо встановленому порядку до уповноваженого на те органу місцевого самоврядування - Верхньокоропецької сільської ради.

Ч. 7 ст. 118 ЗК України визначає порядок розгляду вищезазначених клопотань уповноваженим органом. Так, вказана законодавча норма передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Окрім того, ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлює, що виключною підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 24 квітня 2018 року № 814/1961/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з оскарженого рішення Верхньокоропецької сільської ради №477 від 03 липня 2018 року, орган місцевого самоврядування свою відмову у задоволенні клопотання позивача аргументує тим, що площі земельних ділянок не співпадають з реальними площами (згідно запису Погосподарських книг), частково знаходяться за межами населеного пункту та є у користуванні Мукачівського радгоспу-заводу.

Тобто мотиви відмови відповідача суперечать нормам ст. 118 ЗК України.

З долученої до позовної заяви копії кадастрової карти земельної ділянки, яку мав намір отримати позивач, вбачається, що така знаходиться в межах села Буковинка, а відомості щодо перебування її у користуванні третьої особи відсутні.

Зазначене підтверджується також дослідженими судом відомостями Публічної кадастрової карти України щодо зазначеної земельної ділянки.

Жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення, що б узгоджувалося з положеннями ст. 118 ЗК України, Верхньокоропецька сільська рада під час розгляду даної адміністративної справи в суді не надала. Будь-яких пояснень стосовно спірних правовідносин до суду також не направляла.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, оскільки позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, що не передбачені ст. 118 ЗК України, суд вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення № 477 Верхньокоропецької сільської ради від 03 липня 2018 року в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтовною площею 0,25 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту в селі Буковинка, між земельними ділянками НОМЕР_2 та НОМЕР_3, підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Верхньокоропецьку сільську раду, , повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 на черговій сесії Верхньокоропецької сільської ради та видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтовною площею 0,25 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту в селі Буковинка, між земельними ділянками НОМЕР_2 та НОМЕР_3, суд зазначає наступне.

Ч. 1 ст. 122 ЗК України сільським, селищним, міським радам надано повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Вказане повноваження кореспондується з положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України, яка встановлює порядок розгляду таких клопотань уповноваженим органом.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

В даному випадку питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою віднесено до компетенції відповідача, Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області. Тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 на черговій сесії Верхньокоропецької сільської ради, тому позовна в цій частині також підлягає задоволенню.

Ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, враховуючи дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень щодо прийняття рішення з приводу клопотання позивача, позовні вимоги в частині зобов'язання Верхньокоропецьку сільську раду Мукачівського району Закарпатської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою задоволенню не підлягають.

Верхньокоропецькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області не доведено правомірності відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, вимоги позивача щодо визнання такого рішення протиправним відповідають нормам законодавства та встановленим судом обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) до Верхньокоропецької сільської ради (місцезнаходження: вул. Шенборна, буд. 16, с. Верхній Коропець, Мукачівський район, Закарпатська область, 89660, код ЄДРПОУ - 04350263) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення №477 Верхньокоропецької сільської ради (місцезнаходження: вул. Шенборна, буд. 16, с. Верхній Коропець, Мукачівський район, Закарпатська область, 89660, код ЄДРПОУ - 04350263) в частині відмови ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтовною площею 0,25 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту в селі Буковинка, між земельними ділянками НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

3. Зобов'язати Верхньокоропецьку сільську раду (місцезнаходження: вул. Шенборна, буд. 16, с. Верхній Коропець, Мукачівський район, Закарпатська область, 89660, код ЄДРПОУ - 04350263) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 на черговій сесії Верхньокоропецької сільської ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,25 га з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Шенборна, буд. 16, с. Верхній Коропець, Мукачівський район, Закарпатська область, 89660, код ЄДРПОУ - 04350263) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 352,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяР.О. Ващилін