Справа № 560/3528/18
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3528/18
РІШЕННЯ

іменем України

05 грудня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо відмови у прийнятті та не подання до Міністерства внутрішніх справ України у 15 - денний строк з дня реєстрації заяви, висновку щодо виплати грошової допомоги разом з підтверджуючими документами, які додані до заяви ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій у 15 - денний строк з дня реєстрації заяви ОСОБА_1 подати до Міністерства внутрішніх справ висновок щодо виплати грошової допомоги позивачу у зв'язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ №850 від 21.10.2015, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме станом на 15.09.2016 згідно із Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області відшкодувати витрати, пов'язані з лікуванням ОСОБА_1 в сумі 26900,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що відповідно до положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) він має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інвалід ІІІ групи, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ незалежно від дати звільнення зі служби в поліції.

Враховуючи наведене за для відновлення порушених прав, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з частиною 2 статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач 20.11.2018 надав до суду відзив, в якому вказує, що встановлення позивачу II групи інвалідності відбулось до його звільнення зі служби в поліції, а не протягом шести місяців після звільнення, як того вимагає пункт 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

У відзиві на позовну заяву заявлене клопотання про розгляд справи в судовому засіданні за участю сторін.

Враховуючи те, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що цей адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та органах поліції.

15.09.2016 позивач пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС, встановлено ІІІ групу інвалідності з 18.05.2018.

Наказом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №305 о/с від 26.09.2016 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (через хворобу).

17.04.2018 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області із заявою щодо отримання одноразової грошової допомоги, так як під час проходження служби в ОВС отримав захворювання, яке спричинило ІІІ групу інвалідності та надав необхідний пакет документів.

Листом від 02.05.2018 №29/З-187 відповідач повідомив позивача про те, що за його заявою про виплату одноразової грошової допомоги та доданими до неї документами встановлено, що дата одержання позивачем ІІІ групи інвалідності 15.09.2016 передує даті звільнення з поліції - 26.09.2016, що не відповідає вимогам статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", а саме, в частині, що група інвалідності має бути одержана протягом шести місяців після звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Зважаючи на це, у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про Національну поліцію".

Окрім того, відповідач зазначив, що оригінали своїх особистих документів позивач може одержати в ОСОБА_2 в Хмельницькій області.

Вважаючи, що відповідач порушив права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, останній звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Отже, згідно вказаної норми право на призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням поліцейському інвалідності виникає за дотримання сукупності таких умов:

1) звільнення особи з поліції внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2) визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після звільнення його з поліції.

Частиною 2 статті 97 Закону №580-VІІІ передбачено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 №163/28293 (далі - Порядок №4).

Згідно із підпунктом 4 пункту 4 розділу І Порядку №4 передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у випадку, пов'язаному з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Отже позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги 15.09.2016, згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0017687 від 15.09.2016.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з набуттям інвалідності під час проходження служби, оскільки призначення допомоги можливе лише у разі визначення інвалідності протягом шести місяців після звільнення, суд зазначає наступне.

Інвалідність у позивача виникла внаслідок захворювання, яке було пов'язане з проходженням служби в поліції, і звільнений з поліції він був саме внаслідок цього захворювання, а тому суд вважає, що визначальним є причина звільнення - внаслідок захворювання, яке було пов'язане з проходженням служби в поліції, а не факт такого звільнення через три тижні після визначення інвалідності.

Тобто, у позивача з дати встановлення інвалідності виникло право на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої Законом №580-VІІІ і Порядком №4.

Крім цього, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у пункті 70 рішення у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

При цьому, відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Таким чином, за Конвенцією майном визнається й право грошової вимоги до держави про виплату коштів соціального забезпечення.

У практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) визначено три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу "пропорційності" - "справедливої рівноваги (балансу)" між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов'язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Таким чином, особа не повинна нести індивідуальний і надмірний тягар за ситуацію, що склалася внаслідок призначення їй інвалідності внаслідок захворювання, котре в подальшому було причиною її звільнення з поліції, раніше за таке звільнення.

Отже, втручання держави, в даному випадку, у право власності позивача на отримання соціальної виплати не свідчить про наявність "справедливої рівноваги" між інтересами держави, пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначені одноразової грошової допомоги у зв'язку з призначенням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, чим вчинив протиправні дії відносно позивача, а тому вимоги позивача, на думку суду, слід задовольнити шляхом визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов'язання Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій у 15 - денний строк з дня реєстрації заяви ОСОБА_1 подати до Міністерства внутрішніх справ висновок щодо виплати грошової допомоги позивачу у зв'язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ №850 від 21.10.2015, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме станом на 15.09.2016 згідно із Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016, суд враховує наступне.

Оскільки станом на цей час відповідачем висновку про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги позивачу не приймалось, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 17.04.2018 відповідно до статей 97, 99 Закону України "Про національну поліцію", з дотриманням Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016.

Крім цього, слід також відмітити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15.

Що стосується вимоги позивача зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області відшкодувати витрати, пов'язані з його лікуванням в сумі 26900,00 грн., то суд зазначає таке.

Рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов'язку вчинити певну дію. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, належних учасників процесу), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Разом з тим, судом не встановлено, а позивачем не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що він звертався до відповідача із заявою (клопотанням) про відшкодування витрат, пов'язаних з його лікуванням в сумі 26900,00 грн., відповідно будь - якого рішення відповідачем з даного питання прийнято не було.

Зважаючи на це, дана вимога позивача, на думку суду, є передчасною, оскільки задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач частково довів позовні вимоги, а при цьому суб'єкт владних повноважень належним чином не обґрунтував, що не порушив Закон №580-VІІІ та Порядок №4 з урахуванням принципу "пропорційності", і прав позивача при вирішенні заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 17.04.2018, тому адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки судом встановлено неправомірні дії відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області судові витрати повністю.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 17.04.2018 відповідно до статей 97, 99 Закону України "Про національну поліцію", з дотриманням Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1409,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 (вул. Гончарова, 16, Шепетівка, Шепетівський район, Хмельницька область, 30400 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області (вул. Зарічанська, 7, Хмельницький, Хмельницька область,29017 , код ЄДРПОУ - 40108824)

Головуючий суддя ОСОБА_3