Справа № 826/11299/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2018 року № 826/11299/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаДержавного реєстратора Комунального підприємства Новопетрівської сільської ради "Результат" Лазора Івана Володимировича ОСОБА_2

провизнання протиправним та скасування рішення від 25.01.2017 року, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства Новопетрівської сільської ради "Результат" Лазора І.В. про визнання протиправним та скасування рішення від 25.01.2017 року, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.17року адміністративну справ залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2017 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.17року скасовано, а справу №826/11299/17 направлено до суду для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року адміністративну справу №826/11299/17 прийнято до розгляду суддею Клименчук Н.М., призначено судове засідання на 01 лютого 2018 року, яке в подальшому перезначено на 14.03.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, оскаржуваним рішенням відповідач не поновив запис про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав, а саме не поновив обтяження у вигляді іпотеки, яке було внесено 12.04.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сердюком Н.А. за №4791227, порушивши цим самим, як вказує позивач, його права, як нового іпотекодержателя об'єкту нерухомого майна.

Третя особа ОСОБА_2 в письмових пояснення по суті позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" зазначив, що в межах спірних правовідносин відповідач діяв в межах та на підставі Закону, не порушуючи права позивача, відтак просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 14.03.2018 року представник позивача позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у відповідні судові засідання не прибув, відзиву на позовну заяву до суду не подавав.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заперечив.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Суд звертає увагу на те, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №319ФКВ-07, відповідно до умов в якого ТОВ «Український промисловий банк» надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 301 000 доларів США, з розрахунку 12,5% річних за весь час користування кредитом на строк з 12.04.2007 по 11.04.2022.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 12.04.2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено іпотечний договір №319/Zфквіп-07, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сердюком Н.А. За умовами цього договору в іпотеку передана квартира за адресою: 01001, АДРЕСА_1.

На підставі договору іпотеки накладено заборону на відчуження предмета іпотеки, про що 12.04.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сердюком Н.А. внесений відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 4791157.

30.06.2010 між ПАТ «Дельта банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта банк», за яким з наступного дня після набрання чинності цим договором відбулась передача прав вимоги ТОВ «Український промисловий банк» за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі кредитним та іпотечним договорами, укладеними з ОСОБА_2, на користь ПАТ «Дельта банк».

27.02.2015 року, приватним нотаріусом Ковальчуком С.П. (рішення номер 19660502 від 27.07.2015р.) за заявою ПАТ «Дельта банк» внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про заміну іпотекодержателя, відповідно до договору іпотеки від 12.04.2007 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на ПАТ «Дельта банк» (запис №8880213).

Того ж дня на підставі вказаної заяви приватний нотаріус Ковальчук С.П. переніс відомості з Державного реєстру іпотек до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 19660502 від 27.02.2015 00:22:52) вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про зміну іпотекодержателя по договору іпотеки від 12.04.2007 з ТОВ "Український промисловий банк" на ПАТ "Дельта Банк", номер запису про іпотеку 8880213.

Вважаючи таке рішення від 27.02.2015 № 19660502 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2016 №826/12548/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2016, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.02.2015р. індексний номер 19660502.

В зв'язку з чим, позивач зазначає, що у відповідності до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141, в разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.

Разом з тим, суд не може погодитись з даним твердження позивача, виходячи з наступного.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV.

Нормативно-правовим актом, який визначає процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури, є Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5 (що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за № 1429/20167).

Для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком (п. 2.1 Порядку № 3502/5).

Для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, заявник подає документ, що є підставою для зміни відомостей, копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу, та документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав (п. 2.5 Порядку №3502/5).

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу (п. 2.6 Порядку №3502/5).

Відповідно до п.29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених законодавством, державний реєстратор вносить до записів Державного реєстру прав відомості про перенесення записів про нерухоме майно, про право власності та суб'єкта цього права, про інші речові права та суб'єкта цих прав, про обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкти цих прав із розділів, які закриваються. Або спеціального розділу Державного реєстру прав, інформаційних систем, у яких до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства здійснювалася державна реєстрація прав. Під час перенесення записів із розділів або спеціального розділу Державного реєстру прав державний реєстратор вносить такі відомості: номер запису, що переноситься; дата та час перенесення запису.

Пунктом 31 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, під час проведення державної реєстрації переходу права власності, інших речових прав на нерухоме майно або обтяжень таких прав державний реєстратор замість існуючих відомостей, що містяться вносить у відкритому розділі або спеціальному розділі Державного реєстру прав, вносить нові відомості, визначені у пунктах 21-24 цього Порядку.

Отже, відповідачем вичинено реєстраційні дії у відповідності до законодавства, оскільки спочатку переноситься запис у первинному стані, а потім до нього вносяться зміни, про що робиться відповідна відмітка.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо поновлення записів про речові права на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною п'ятою статті 3 вказаного закону державна реєстрація прав проводитися органом державної реєстрації прав.

Частиною 4 статті 9 даного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Абзацом другим частини 4 даної статті, втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється таке за особою відповідальність згідно із законом.

Таким чином, виходячи з аналізу Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, яка проводиться відповідно до визначених законом етапів, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства.

Суд не може зобов'язати здійснити державну реєстрацію права за обставин, коли достеменно не встановлено, що усі подані документи є належним чином оформленими, а усі етапи їх перевірки - завершені.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 11.11.2015 №К/800/27324/14 (№819/1849/13-а).

Крім того, в рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Клименчук