Справа № 825/1537/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2018 року

м. Київ

справа №825/1537/16

касаційне провадження №К/9901/18473/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 (суддя Падій В.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 (головуючий суддя - Кобаль М.І., судді: Лічевецький І.О., Мельничук В.П.) у справі № 825/1537/16 за позовом Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Чернігівської митниці ДФС про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Семенівська мануфактура» звернулось до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці ДФС, в якому просило скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 25.07.2016 № 102000010/2016/000193/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25.07.2016 № 102110001/2016/00199.

Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 31.10.2016 адміністративний позов задовольнив повністю.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08.02.2017 залишив постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Чернігівська митниця ДФС оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Чернігівська митниця ДФС посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: статті 49, частин першої, другої статті 53, частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 11, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, зазначає, що подані позивачем документи не містили всіх необхідних відомостей на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.11.2015 між Приватним підприємством «Семенівська мануфактура» (покупець) та нерезидентом «SUZHOU ZHUOFANG IMP.&EXP. CO., LTD» (постачальник) укладено контракт № BZ2/11-2015 на поставку товарів в асортименті.

Для здійснення митного оформлення імпортованого товару Приватним підприємством «Національні традиції» (виконавцем за укладеним з позивачем договором від 20.10.2014 № 20/10-14/02 про надання послуг з декларування товарів) подано електронну митну декларацію № 102110001/2016/201667, в якій митна вартість товару визначена із застосуванням основного методу, - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження заявлених відомостей також надано митному органу: контракт від 02.11.2015 № BZ2/11-2015; рахунок-фактуру (інвойс) від 17.06.2016 № ZF160617; пакувальний лист до інвойсу від 17.06.2016 № ZF160617; видаткову накладну від 15.06.2016 № ZF160615; відвантажувальну специфікацію від 20.06.2016 № ZF160620.

Крім того, відповідачу представлено додаткові документи, а саме: міжнародну товарно-транспортну накладну; коносамент; калькуляцію; звіт про оцінку майна; листи постачальника та позивача; прайс-лист та інші документи.

За результатами дослідження поданих до митного оформлення документів Чернігівською митницею ДФС 25.07.2016 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 102000010/2016/000193/2 за шостим (резервним) методом, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110001/2016/00199.

Підставами для прийняття вищезазначеного рішення, за доводами відповідача, послугувало те, що звіт про оцінку майна від 25.07.2016 № 05-04/07/147 поданий не у повному обсязі та не дає можливості перевірити ціноутворення; надана калькуляція собівартості на товари від 30.06.2016 № ZF160630 дійсна на період з 04.04.2016 по 03.06.2016, у той час як відвантаження товару здійснено 17.06.2016; прайс-лист від 07.06.2016 № ZF160607 не містить інформації щодо періоду дії цін та країн, на які поширюється дана цінова пропозиція; документів на підтвердження вартості перевезення товарів не представлено.

За правилами частини першої статті 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59, 60 Митного кодексу України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьмортранс» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрос-Нова», про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі, що розглядається суди встановили, що позивачем подано митному органу належні та допустимі докази на підтвердження ціни контракту. Зазначені документи не містять розбіжностей щодо вартості та вказують, що їх дані піддаються обчисленню.

При цьому судові інстанції цілком об'єктивно відхилили посилання відповідача на недоліки представлених позивачем висновку експерта (звіту про оцінку майна), калькуляції собівартості, прайс-листа як підстави для прийняття оскаржуваних актів індивідуальної дії, оскільки зазначені документи не мають імперативного характеру для визначення складових митної вартості товару та не є єдиними документами, що її підтверджують.

Щодо доводів митного органу про те, що декларантом не подано документів на підтвердження вартості перевезення товару, то судами з'ясовано, що імпортована у спірному випадку продукція поставлялась за базисом поставки CFR Одеса (вартість і фрахт) «ІНКОТЕРМС-2010», тобто постачальник взяв на себе зобов'язання сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення. Крім того, про включення до ціни товару вартості фрахту свідчать і калькуляція від 30.06.2016 № ZF160630, надана постачальником, а також його лист від 30.06.2016 № ZF160617/L1, в якому зазначено, що вартість морського перевезення включена до ціни товару, вказаної в інвойсі.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Чернігівської митниці ДФС без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 у справі № 825/1537/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк