Справа № 420/5213/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5213/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Захарчук О.В.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

третя особа не з'явився

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у відкритому судовому засіданні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Овідіопольської районної ради Маклашевського Олега Вікторовича, третя особа: Голова профкому Овідіопольської ЦРЛ Каранфілова Р.В., ОСОБА_6 про визнання дій протиправними, скасування подання, визнання неправомірним та скасування нагородного листа,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови Овідіопольської районної ради Маклашевського Олега Вікторовича, третя особа: Голова профкому Овідіопольської ЦРЛ Каранфілова Р.В., ОСОБА_6 в якому позивач просить:

визнати дії голови Овідіопольської районної ради Маклашевського О.В., що полягали в одноособовому і безпідставному вирішенні питання про порушення клопотання щодо присвоєння почесного звання «Заслужений лікар України» ОСОБА_6 неправомірними та скасувати подання до Одеської обласної державної адміністрації №02-16/01-319 від 25.07.2018 р. щодо присвоєння ОСОБА_6 звання «заслужений лікар України»;

визнати неправомірним та скасувати нагородний лист для представлення до відзначення державною нагородою України ОСОБА_6 від 25.07.2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

Оскаржуване подання є незаконним та підлягає скасуванню, а дії голови Овідіопольської районної ради Маклашевського О.В. та голови профкому Овідіопольської ЦРЛ Каранфілової Р.В. є неправомірними, з огляду на наступне.

Згідно з витягом з протоколу №16 зборів профспілкового комітету Овідіопольської центральної районної лікарні від 09.07.2018 р., на засіданні якого розглядали питання щодо клопотання про присвоєння почесного звання «заслужений лікар України» головному лікарю Овідіопольської ЦРЛ ОСОБА_6, були присутні лише 4 члена профкому. За підсумками голосування було вирішено погодити кандидатуру ОСОБА_6 на присвоєння почесного звання «заслужений лікар України», та надати відповідний протокол Овідіопольській районній раді. Протокол підписали голова профкому Р.В. Каранфілова та секретар засідання В.В. Штейнгаузер.

Відповідно до п. 11 розділу III «Положення про почесні звання України», затвердженого Указом Президента України від 29 червня 2001 року N 476/2001, висунення кандидатур до присвоєння почесних звань здійснюється гласно за місцем роботи особи, яку представляють до нагородження, у трудових колективах установ, організацій, підприємств незалежно від типу, форми власності та господарювання.

Клопотання про присвоєння почесних звань порушується перед відповідним органом чи організацією вищого рівня залежно від підпорядкованості.

Тобто, клопотання щодо присвоєння почесного звання «заслужений лікар України» розглядається гласно на зборах трудового колективу підприємства, а не на засіданні профспілкового комітету, а потім порушується перед органом вищого рівня.

Засновником КУ «Овідіопольська центральна районна лікарня» є Овідіопольська районна рада, отже, клопотання про присвоєння ОСОБА_6 почесного звання мало бути порушено перед районною радою.

Згідно ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у своїй діяльності голова районної ради є підзвітним раді, його повноваження визначені ч. 6 вказаної статті, серед яких відсутні повноваження щодо одноособового вирішення питання про порушення клопотання щодо присвоєння керівникам підприємств та установ, що перебувають в спільній власності територіальних громад сіл, селищ Овідіопольського району почесних звань.

Головний лікар КУ «Овідіопольська ЦРЛ» призначений на посаду рішенням районної ради та працює за контрактом, на укладення якого голову районної ради уповноважили депутати районної ради, тож, рішення щодо заохочення чи нагородження головного лікаря теж мають приймати депутати, адже він перебуває в трудових відносинах з районною радою, а не з головою районної ради.

Незважаючи на те, що на засіданні зборів профспілкового комітету Овідіопольської центральної районної лікарні від 09.07.2018 р. було вирішено надати протокол зборів до Овідіопольської районної ради, до загального відділу виконавчого апарату районної ради не надходили та не реєструвалися жодні документи щодо присвоєння почесного звання ОСОБА_6, навіть витяг протоколу№16 профспілкового комітету Овідіопольської ЦРЛ, що підтверджується відповіддю на депутатський запит Дзв-4 від 17.09.2018 р.

Окрім того, пунктом 9 Положення про почесні звання передбачено лише дві підстави для присвоєння почесного звання «заслужений лікар України», а саме:

значні успіхи у медичній практиці;

підготовка висококваліфікованих лікарських кадрів.

Вказані в протоколі №16 профкому «здобутки та досягнення» не є підставою для порушення відповідного клопотання та мають абстрактний характер.

Вказане питання не розглядалося на сесії Овідіопольської районної ради та на жодній профільній постійній комісії.

Також, до Одеської обласної державної адміністрації надійшов «нагородний лист для представлення до відзначення державною нагородою України» ОСОБА_6 від 25.07.2018р. за підписами голови Овідіопольської районної ради Маклашевського О.В. та Каранфілової Р.В., яка в нагородному листі вже підписується не як голова профкому, а як голова зборів колективу. Тобто, свідомо в цьому документі з гербовою печаткою, голова профкому неправомірно візує нагородний лист, як голова зборів трудового колективу.

В нагородному листі вказано неправдиву інформацію, що кандидатура ОСОБА_6 рекомендована зборами трудового колективу, хоча насправді зборів не було, про що свідчить відповідь на запит до публічної інформації №866 від 11.09.2018р., що була опублікована на інформаційному ресурсі в мережі Інтернет.

Відповідно до ст. 245 Кодексу законів про працю України, працівники мають право брати участь в управлінні підприємствами, установами, організаціями через загальні збори (конференції), ради трудових колективів, професійні спілки, які діють у трудових колективах, інші органи, уповноважені трудовим колективом на представництво, вносити пропозиції щодо поліпшення роботи підприємства, установи, організації, а також з питань соціально- культурного і побутового обслуговування.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створювати умови, які б забезпечували участь працівників в управлінні підприємствами, установами, організаціями.

Згідно з п. 8.2. Статуту КУ «Овідіопольська ЦРЛ», основною формою здійснення повноважень трудового колективу є загальні збори (конференція), які скликаються при необхідності, але не рідше ніж один раз на рік.

Тобто, всупереч встановленим нормам загальні збори трудового колективу проведено не було, а проведене засідання профспілкового комітету було назване зборами трудового колективу.

Процесуальні дії

Провадження по справі відкрито 19.10.2018 року у спрощеному позовному провадженні (з викликом сторін).

В порядку ст. 49 КАСУ, судом, при відкритті провадження по справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предиета спору, залучено головного лікаря комунальної установи Овідіопольської районної ради «Овідіопольська центральна районна лікарня» - ОСОБА_6.

Ухвалою про відкриття провадження по справі відповідачу та третім особам встановлено строк для надання відзиву на позов та пояснень відповідно.

Ухвала про відкриття провадження отримана відповідачем 31.10.2018 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а/с-42).

13.11.2018 року за вхід. № 34527/18 через канцелярію суду поданий відзив Голови Овідіопольської районної ради Маклашевського Олега Вікторовича.

Ухвала про відкриття провадження отримана третьою особою (Головою профкому Овідіопольської ЦРЛ Каранфіловою Р.В.) 30.10.2018 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а/с-41). Пояснення по справі не надані.

Ухвала про відкриття провадження отримана третьою особою (ОСОБА_6.) 30.10.2018 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а/с-40). Пояснення по справі надані через канцелярію суду 14.11.2018 за вхід.№34629/18 (а/с-96).

Відзив Голови Овідіопольської районної ради Маклашевського Олега Вікторовича обґрунтовано наступним.

По перше: районні ради та, відповідно, голови районних рад не наділені правом вносити подання про присвоєння почесних звань, отже, дії голови районної ради полягали лише у підготовці листа від 25.07.2018 року №02-16/01-319 з пропозицією надати подання. Цей лист було направлено до Одеської обласної державної адміністрації, як до органу, що уповноважений приймати подальші рішення з вказаного питання.

Тобто, Голова районної ради не є суб'єктом, який присвоює почесне звання, він навіть не наділений правом вносити подання про присвоєння почесних звань. В даному випадку ним лише було подано пропозицію до Одеської обласної державної адміністрації щодо порушення клопотання про присвоєння почесного звання, яка могла бути як підтримана, так і відхилена Комісією.

Окрім того, Указом Президента України від 31 грудня 2011 року № 1211/2011 «Питання Комісії державних нагород та геральдики» затверджено Положення про Комісію державних нагород та геральдики. Згідно з п. 1 вказаного Положення комісія державних нагород та геральдики (далі - Комісія) є дорадчим органом, який утворюється при Президентові України для попереднього розгляду питань, пов'язаних із нагородженням державними нагородами України, та забезпечення єдиного підходу до розвитку нагородної та геральдичної справи.

Відповідно до абз. 3 п. 3 згаданого Положення, до основних завдань Комісії належить підготовка висновків щодо порушених перед Президентом України клопотань про нагородження державними нагородами України.

По друге: позивачем не надано також доказів того, що оскаржуваним поданням голови районної ради та нагородним листом для представлення до відзначення державною нагородою були порушені його права, свободи чи інтереси в публічно-правових відносинах. Позивач не зазначає у який спосіб оспорювані документи застосовуються до нього особисто та не доводить перебування у відносинах до яких ці документи індивідуальної дії можуть бути застосовані.

По третє: розгляд питання щодо порушення клопотання про присвоєння почесного звання не віднесено до компетенції постійних комісій ради і не було предметом розгляду депутатів районної ради.

Ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає перелік питань, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях районної ради, серед них відсутнє питання щодо порушення клопотання про відзначення державними нагородами.

Поряд з цим, згідно з п. 6.4. Статуту комунальної установи Овідіопольської районної ради «Овідіопольська центральна районна лікарня», затвердженого рішенням районної ради від 24.06.2016 року № 89-VІІ, керівник (головний лікар) підзвітній голові Овідіопольської районної ради, голові Овідіопольської районної державної адміністрації та структурному підрозділу Одеської обласної державної адміністрації у сфері охорони здоров'я з усіх питань статутної, фінансової, соціально-побутової, організаційно-господарської діяльності Установи, несе перед ними відповідальність щодо забезпечення діяльності Установи відповідно до покладених на неї завдань і функцій згідно з чинним законодавством.

Тобто, Голова районної ради під час виконання своїх обов'язків, безпосередньо співпрацює з головним лікарем КУ «Овідіопольська ЦРЛ», а тому мав обґрунтовані підстави та повноваження для порушення відповідного клопотання.

По четверте: гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Пояснення представника третьої особи ОСОБА_6 обґрунтовано наступним.

По перше: позов поданий через особисті неприязні стосунки, що склалися між позивачем та ОСОБА_6, та в дійсності немає спору і порушених прав позивача.

По друге:у позивача відсутнє право на звернення із позовом, оскільки позивач не є суб'єктом спірних правовідносин. Позивач не довів факт прояву владних повноважень відносно нього та виникнення у зв'язку із цим негативних наслідків.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Указом Президента України від 23.08.2018 року № 241/2018 «Про відзначення державними нагородами України з нагоди Дня незалежності України» було постановлено присвоїти почесне звання «Заслужений лікар України» ОСОБА_6 - головному лікареві комунальної установи Овідіопольської районної ради «Овідіопольська центральна районна лікарня».

Клопотання про представлення до присвоєння почесного звання ОСОБА_6 внесла на розгляд Комісії по державних нагородах України Одеської обласної державної адміністрації Овідіопольська районна рада, про що свідчить копія листа-подання від 25.07.2018 року №02-16/01-319.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державні нагороди України», почесне звання України є видом державних нагород.

Частиною 2 ст. 5 вказаного Закону визначено, що нагородження державними нагородами провадиться указом Президента України. Нагородженому вручається державна нагорода та документ, що посвідчує нагородження нею.

Наведені норми узгоджуються з п. 2 Положення про почесні звання України, затвердженого Указом Президента України від 29.06.2001 року № 476/2001, яким передбачено, що присвоєння почесних звань провадиться указом Президента України.

Органи, яким надано право вносити подання про присвоєння почесних звань, надсилають на ім'я Президента України зазначене подання і нагородний лист установленого зразка.

Згідно п. 10 Положення, право на внесення Президентові. України подання про присвоєння почесних звань надано органам різного рівня, в тому числі обласним державним адміністраціям.

Відповідно до п. 12 Положення, клопотання про присвоєння почесних звань, які порушуються органами місцевого самоврядування, подаються Президентові України через відповідні обласні, Київську, Севастопольську міські державні адміністрації.

ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини третьої статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В свою чергу, позивач просить:

визнати дії голови Овідіопольської районної ради Маклашевського О.В., що полягали в одноособовому і безпідставному вирішенні питання про порушення клопотання щодо присвоєння почесного звання «Заслужений лікар України» ОСОБА_6 неправомірними та скасувати подання до Одеської обласної державної адміністрації 02- 16/01-319 від 25.07.2018 р., щодо присвоєння ОСОБА_6 звання «заслужений лікар України»;

визнати неправомірним та скасувати нагородний лист для представлення до відзначення державною нагородою України ОСОБА_6 від 25.07.2018 р.

Водночас, як убачається з Указу Президента України від 23.08.2018 року №241/2018 «Про відзначення державними нагородами України з нагоди Дня незалежності України» присвоєно почесне звання «Заслужений лікар України» ОСОБА_6, отже, він визначає права та обов'язки конкретних осіб (у цьому випадку ОСОБА_6.), тобто є актом індивідуальної дії.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб'єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Оскільки, ОСОБА_1 не є учасником (суб'єктом) правовідносин, які виникли із прийняттям оскарженого Указу, який є правовим актом ненормативного характеру (стосується відзначення державною нагородою України), то і відповідно не породжує для позивача і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17 та постанові від 06.06.2018 року по справі № 800/489/17.

Така ж послідовна правова позиція застосована Великою Палатою Верховного Суду у справі №800/585/17 (Постанова від 18.09.2018р.).

«Так, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень цих прав на момент звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.»

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Голови Овідіопольської районної ради Маклашевського Олега Вікторовича, третя особа: Голова профкому Овідіопольської ЦРЛ Каранфілова Р.В., ОСОБА_6 про визнання дій протиправними, скасування подання, визнання неправомірним та скасування нагородного листа - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: 65016, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, телефон: (НОМЕР_2, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1

Голова Овідіопольської районної ради Маклашевський Олег Вікторович - адреса: вул. Т. Шевченка, 169, смт. Овідіополь,67801, тел. (04851)-3-11-04, (НОМЕР_3, електронна адреса:

Голова профкому Овідіопольської ЦРЛ Каранфілова Р.В. - адреса: вул. Т. Шевченка, 422, смт. Овідіополь,67801, тел. (04851)-3-14-34

ОСОБА_6 - адреса: АДРЕСА_3, 67801

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.