Справа № 826/3726/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2018 року № 826/3726/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особі-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.09.2016 №, від 05.09.2016 №, а також рішення від 05.09.2016 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 27 червня 2017 року.

В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що про проведення перевірки, нарахування податків та застосування штрафних санкцій позивач дізналася у кінці 2016 року при проведенні звірки розрахунків з відповідачем, акт перевірки та оскаржувані рішення позивач отримала із супровідним листом від 11.01.2017. Перевірка була проведена відповідачем на підставі поданої позивачем податкової звітності за 2013-2015 роки в приміщенні відповідача у зв'язку з незнаходженням позивача за податковою адресою. Під час здійснення перевірки відповідачем не було враховано задекларовані позивачем витрати, що безпосередньо пов'язані з одержанням доходів, оскільки позивачем не було надано відповідних первинних документів. Разом з тим, відповідач мав інформацію про фактичне місцезнаходження торговельних магазинів позивача, а також номер телефону та електронної пошти позивача та міг належним чином повідомити позивача про проведення перевірки. У той же час у позивача наявні всі необхідні первинні документи в підтвердження задекларованих витрат відповідно до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013-2015 роки.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З наданих суду письмових заперечень вбачається, що відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на дату постановлення ухвали) суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

26.07.2016 Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві був складений акт №552/26-53-13-06/ про результати проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 та з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 ФОП ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків ).

У акті від 26.07.2016 №552/26-53-13-06/ у вступній частині зазначено, що повідомлення про проведення документальної планової перевірки від 14.06.2016 та копію наказу про проведення планової виїзної перевірки №525 від 11.06.2016 надіслано поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, визначену платником у звітних документах, як податкова. Перевірку проведено з відома ФОП ОСОБА_1.

Перевірка проведена в приміщенні ДПІ у Дніпровському районі міста Києва за адресою: АДРЕСА_2. Запис в журналі реєстрації перевірок ОСОБА_1 не вчинено у зв'язку з його ненаданням.

За висновками акта від 26.07.2016 №552/26-53-13-06/ встановлені порушення:

- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ та донараховано до сплати податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 170 537,24 грн;

- пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ та донараховано до сплати військовий збір за 2015 рік в сумі 7 077,79 грн,

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та донараховано до сплати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 239 032,64 грн.

На підставі акта від 26.07.2016 №552/26-53-13-06/ було винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 05.09.2016 № про збільшення суми грошових зобов'язань позивача за податком на доходи фізичних осіб на суму 213 171,55 грн (за основним платежем - 170 537,24 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 42 634,31 грн) у зв'язку з порушенням п. 177.2 ст. 177, п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення від 05.09.2016 № про визначення суми грошових зобов'язань з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, у сумі 8 847,24 грн (за основним платежем - 7 077,79 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 769,45 грн) у зв'язку з порушенням пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України;

- рішення від 05.09.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким у зв'язку з порушенням п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та донарахуванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 239 032,64 грн застосовано штраф у розмірі 27 983,90 грн на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.01.2017 місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з фактичним неотриманням позивачем кореспонденції за вказаною адресою, позивач звернулася до відповідача з заявою від 28.12.2016 щодо надання акта перевірки та рішень, прийнятих за результатами цієї перевірки. Листом від 11.01.2017 №120/Б/26-53-13-06 ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві надала позивачу копії акта перевірки від 26.07.2016 №552/26-53-13-06/ та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Позивач, вважаючи, що ним було правильно визначено в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2013-2015 роки об'єкт оподаткування згідно з вимогами Податкового кодексу України, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування зазначених вище рішень відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з підпунктом 191.1.2, 191.1.8 пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) контролюючі органи виконують такі функції, зокрема: контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; забезпечують достовірність та повноту обліку платників податків та платників єдиного внеску, суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням.

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.44 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; проводити перевірку правильності та повноти визначення доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з положеннями підпункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України у зазначеній редакції контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального (підпункт 75.1.1 пункту 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу (пункт 77.8 ст. 77 Податкового кодексу України).

Відповідно до пунктів 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Як вбачається з пункту 1.8 описової частини акта від 26.07.2016 №552/26-53-13-06/, згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 визначено роздрібну торгівлю напоями в спеціалізованих магазинах, роздрібну торгівлю тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, місце здійснення торговельної діяльності - АДРЕСА_3 (магазин).

У пункті 1.8 описової частини акта перевірки зазначено, що при перевірці позивача були використані відомості з центральної бази Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, особова справа ФОП ОСОБА_1, податкові декларації про майновий стан і доходи за 2013, 2014, 2015 роки, додатки 5 до розділу ІІІ податкових декларацій про майновий стан і доходи (розрахунки податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності), звіти про використання реєстраторів розрахункових операцій, декларації акцизного податку, звіти про суми нарахованого збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, лист з Пенсійного фонду від 16.05.2016.

За результатами перевірки правильності визначення валового доходу у пункті 2.1.2.1 акта перевірки зазначено, що у зв'язку з ненаданням до перевірки ФОП ОСОБА_1 документів, пов'язаних із здійсненням фінансово-господарської діяльності, правильність визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого протягом періоду, що перевірявся, не є можливим.

У пункті 2.1.2.2 акта перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 не надано на перевірку первинні документи, що підтверджують витрати, безпосередньо пов'язані з отриманням доходу. За результатами перевірки встановлено, що сума документально підтверджених витрат, безпосередньо пов'язаних з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 в 2013 році складає 0,00 грн, в 2014 році складає 0,00 грн, в 2015 році складає 0,00 грн.

Згідно з пунктом 2.1.2.3 акта перевірки виявлено, що ФОП ОСОБА_1 в 2013-2015 роках віднесла до суми валових витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, витрати, які не підтвердженні первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку.

За таких обставин відповідач дійшов висновку про заниження позивачем оподатковуваного доходу в 2013 році на 251 191,00 грн, у 2014 році на 259 659,00 грн, у 2015 році - на 471 852,07 грн, у зв'язку з чим позивачу було донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2013-2015 роки у сумі 170 537,24 грн із застосуванням штрафних санкцій 42 634,31 грн, військовий збір за 2015 рік у сумі 7077,79 грн із застосуванням штрафних санкцій 1769,45 грн та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця в за 2013-2015 роки сумі 239 032,64 грн із застосуванням штрафних санкцій 27 983,90 грн.

Разом з тим, сторони не заперечують, що позивач фактично не отримала письмове повідомлення відповідача із зазначенням дати початку проведення документальної планової перевірки, а також наказ про проведення документальної планової перевірки.

Відповідно до положень пунктів 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з пунктом 42.4 статті 42 Податкового кодексу України з платниками податків, які подають звітність в електронній формі, листування з контролюючими органами може здійснюватися засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що податкові декларації про майновий стан і доходи за 2013, 2014, 2015 роки подавалися позивачем в електронній формі, відповідач мав можливість повідомити позивача про необхідність надання первинних документів, пов'язаних із здійсненням фінансово-господарської діяльності, на електронну адресу позивача або за контактним телефоном, зазначеним у податкових деклараціях.

Разом з тим, відповідач фактично здійснив документальну невиїзну перевірку у приміщенні ДПІ у Дніпровському районі м.Києва, про що зазначено у вступній частині акта від 26.07.2016 №552/26-53-13-06/, за відсутності документів, на підставі яких може бути проведена документальна перевірка згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, особливості проведення документальної невиїзної перевірки встановлено у статті 79 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки). Згідно з пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

У той же час у матеріалах справи відсутній наказ про проведення документальної невиїзної перевірки позивача, а перевірка згідно з актом від 26.07.2016 №552/26-53-13-06/ проводилася на підставі плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарської діяльності фізичних осіб на 2 квартал 2016 року, а також наказу про проведення планової виїзної перевірки від 11.06.2016 № 525, що свідчить про відсутність встановлених законодавством підстав для проведення відповідачем документальної невиїзної перевірки позивача.

Також судом зазначається, що позивачем було долучено до матеріалів справи копії первинних документів в підтвердження витрат, задекларованих позивачем відповідно до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013, 2014, 2015 роки, до яких відносяться витрати на придбання товарів у 2013-2015 роках для торгових магазинів позивача, розташованих в АДРЕСА_4 та по АДРЕСА_5, а також витрат на оплату праці та інших витрат позивача (зокрема орендну плату, електропостачання, водопостачання, комунальний сервіс, акцизний податок).

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування регулюється статтею 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункти 1.1-1.2 пункту 161 підрозділу 10 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 163.1.1. пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента, зокрема, є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Однак позивач не мав можливості подати наявні у нього документи в підтвердження показників, відображених ним у податковій звітності за 2013-2015 роки, оскільки не знав про проведення документальної перевірки відповідачем. При цьому відповідач здійснив донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця, незважаючи на те, що внаслідок відсутності документів, пов'язаних із здійсненням фінансово-господарської діяльності позивача, відповідач у пункті 2.1.2.1 акта перевірки визнав неможливим встановити правильність визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого позивачем протягом періоду, що перевірявся.

За таких обставин, відповідачем не доведено належним чином заниження позивачем оподатковуваного доходу саме на 251 191,00 грн у 2013 році., на 259 659,00 грн у 2014 році та на 471 852,07 грн у 2015 році, у зв'язку з чим позивачу було донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2013-2015 роки у сумі 170 537,24 грн з застосуванням штрафних санкцій 42 634,31 грн, військовий збір за 2015 рік у сумі 7077,79 грн з застосуванням штрафних санкцій 1769,45 грн та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця в за 2013-2015 роки сумі 239 032,64 грн з застосуванням штрафних санкцій 27 983,90 грн.

З урахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що акт перевірки був складений відповідачем за результатами проведення документальної перевірки позивача з порушенням вимог статей 75, 77, 79 Податкового кодексу України і за відсутності документів, на підставі яких може бути проведена документальна перевірка згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 05.09.2016 №, від 05.09.2016 № та рішення від 05.09.2016 №, прийняті на підставі такого акта, є протиправними та підлягають скасуванню.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також доводи сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 72-77, 90 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві (ідентифікаційний код 39469994, адреса: 02094, м. Київ, б-р Верховної Ради, 24Б) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.09.2016 №, від 05.09.2016 №, рішення від 05.09.2016 № задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві податкове повідомлення-рішення від 05.09.2016 №, податкове повідомлення-рішення від 05.09.2016 №, рішення від 05.09.2016 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві (ідентифікаційний код 39468461, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4 890,36 грн (чотири тисячі вісімсот дев'яносто гривень 36 копійок).

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов