Справа № 554/4897/18
Суддя: Потетій А. Г.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 554/4897/18
Провадження № 2-а/545/76/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Потетій А.Г.

за участю секретаря Кудря А.Г.

розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції патрульної роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Дояра Андрія Івановича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого сержанта поліції патрульної роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Дояра Андрія Івановича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В своєму позові посилається на те, що постановою серії НК № 988207 старшого сержанта поліції патрульної роти № 2 БУПП в Полтавській області Дояр А.І. (далі за текстом Старший сержант) від 21 червня 2018 року на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень та 510 гривень за порушення вимог ч. 1 ст. 121 та ч. 4 ст. 126 Кодексу про адміністративні правопорушення України, так як 21 червня 2018 року о 20 годині 00 хвилин у м. Полтава по вул. Київське шосе, 6, він керував транспортним засобом у якого не працюють світлові показники сигнала «СТОП», чим порушив пункти 31.4.36 Правил дорожнього руху України та керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

З даною постановою позивач не згодний з наступних підстав.

По-перше, відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

По-друге, 21 червня 2018 року він керував автомобілем ВАЗ 21070 д.н.з. НОМЕР_3 при наявності водійського посвідчення та інших документів, що передбачені для водія Правилами дорожнього руху. На час зупинки працівниками поліції автомобіля яким він керував у нього було водійське посвідчення. Про те, що він позбавлений права керування транспортним засобом та притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України не знав та дізнався тільки коли працівники поліції пред'явили вимогу.

Перед початком експлуатації свого транспортного засобу фари в автомобілі працювали. Перегоріли фари під час поїздки. Позивач не міг виявити поломку знаходячись в середині автомобіля, але коли повертався додому було достатньо світло.

По-третє, позивач був позбавлений права скористатися юридичною допомогою. Крім того поліцейський пояснив, що відносно нього винесена постанова Полтавського районного суду про позбавлення його права керування всіма видами транспортних засобів від 17 квітня 2006 року. У Полтавському районному суді позивач отримав постанову, якою дійсно його позбавили права керувати всіма видами транспортних засобів строком на один рік. З 2006 року ОСОБА_1 постійно проживає у с. Абазівка, в особистому користуванні має автомобіль, який використовує у своїй підприємницькій діяльності. Від вилучення у нього водійського посвідчення уповноваженими особами не ухилявся і працівникам правоохоронного органу не перешкоджав виконати їх обов'язок щодо вилучення у нього водійського посвідчення на підставі рішення суду. Згідно з положенням статті 321 КпАП України, при відсутності даних про умисне ухилення від здачі посвідчення водія, вважається особою, яка не позбавлена спеціального права на керування транспортними засобами з дня винесення постанови районним судом, а давність виконання постанови Полтавського районного суду від 17 квітня 2006 року обмежена строком в трьохмісячний термін, як визначено законодавцем у ч. 1, ст. 303 КпАП України. Не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. З часу винесення постанови судом пройшло 12 років та 2 місяці, а тому вона не може виконуватися працівниками поліції, щодо вилучення у нього водійського посвідчення, у розрізі приписів ч. 1 ст. 303 КпАП України, та її давність виконання.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечеййя виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють шіийегішб адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КпАП України відповідно до ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Старшим сержантом вимоги зазначених вимог Закону були проігноровані, порушений основний Закон - Конституція України та його законні права.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 288 КпАП України, може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; зафіксоване в автоматичному режимі -у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

У рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 Конституційний суд України прийшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних засадах та правових презумпціях. Однією із таких презумпцій являється закріплена у ст. 62 Основного Закону України, презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, доки її провина не буде доведена у встановленому Законом порядку. ч.1-3 ст. 7 КпАП України визначаються основні засоби забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення. Зокрема, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленим Законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з Законом, ч. 2 ст. 61 Конституції України передбачає; що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. При цьому закон передбачає не лише диференціацію відповідальності за типовими ознаками посягання, але і іі індивідуалізацію з врахуванням ознак, притаманним для конкретного правопорушення. При цьому відбувається врахування індивідуальних ознак конкретного діяння й особи, Яка його вчинила, а не типові властивості. Ці вимоги законодавства при винесенні постанови Інспектором враховано не було.

Виходячи з вищевикладеного, вважає постанову незаконною та винесеною з грубим порушенням адміністративно-процесуального законодавства, а також такою, що підлягає скасуванню.

В судове засідання позивач не з'явився, раніше направляв на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

В судове засідання відповідач не з'явився надавши відзив на позов та заяву про розгляд справу у його відсутність.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач прохав відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що завданнями і функціями Управління патрульної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції (відповідно до розділу 2 Положення про Департамент Патрульної поліції, затвердженого наказом НП України від 18.11.2015 № 96 (далі - Положення) є: реалізація державної політики у сфері забезпечення публічної безпеки і громадського порядку, безпеки дорожнього руху, виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Повноваженнями поліцейського патрульної поліції (відповідно до посадової інструкції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за № 4/1) під час несення служби є: розгляд справи про адміністративні правопорушення та застосування заходів адміністративного впливу до правопорушників, які вчинили адміністративне правопорушення у випадках та в спосіб, які передбачені законодавством.

Так, позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 21.06.2018 об 20 год. 00 хв. у м. Полтава по вул. Київське Шосе, 6, водій керував транспортним засобом ВАЗ 21070, номерний знак НОМЕР_2, у якого не працюють світлові показники сигналу «СТОП», чим порушив п. 31.4.3 (б) ПДР та керував ТЗ. будучи позбавлений права керування . чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.3. Зовнішні світлові прилади: б) порушено регулювання фар.

Відповідно до ДСТУ3649:2010 «Колісні транспортні засоби» П. 6.7.2 Сигнали гальмування повинні вмикатись під час приведення у дію відповідних органів керування гальмівних систем та функціонувати у сталому режимі весь період гальмування.

Відповідальність за дане порушення передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме - керування водієм транспортним засобом що має несправності.... зовнішніх світлових приладів з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється...., або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм, стандартів.

Статтею 16 З У «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того п. 2.4. ПДР передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Підпунктом «Ґ» пункту 2.1, ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: 1) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; 2) реєстраційний документ на транспортний засіб; 3) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На законну вимогу поліцейського надати документи гр. ОСОБА_1 пред'явив для перевірки, як офіційний документ, що посвідчує його право на керування транспортним засобом відповідної категорії - посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 21.07.2005.

Перевіривши особу по базі даних НАЇС Єдиного Державного реєстру МВС інспектор Дояр А.І. виявив, що гр. ОСОБА_1 - позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006 року.

Відповідальність за дане порушення передбачена за ч. 4 ст. 126 КУпАП: «...Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобам, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн.).

Враховуючи вказані вище норми законодавства із застосуванням норм ст. 36 КУпАП інспектор патрульної поліції притягнув Позивача до адміністративної відповідальності за ознаками ч. 1 ст. 121 КУпАП та ч.4 ст. 126 та наклав стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510 грн.

Що стосується посилань позивача на неможливість виконання працівниками поліції постанови суду від 21.07.2005. щодо позбавлення його права керування ТЗ.

У відповідності до ст. 252 КУпАП та п. 10 розділу 3 Інструкції, при розгляді справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна") дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за ЯКУ законом передбачено адміністративну.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами (ст. 24 КУпАП). Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою перевиховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (ст.23 КУпАП).

Стаття 221 КУпАП відносить до компетенції суду накладення стягнення на правопорушника за порушення ПДР, зокрема, ті, що передбачені:

- ст. 130 КУпАП - керування ТЗ особою, що перебуває в стані сп'яніння.

Також варто наголосити, що виключне право на застосування позбавлення спеціального права за порушення ПДР як окремого виду адміністративного стягнення має лише суд.

Якщо суддя при розгляді адміністративної справи прийме рішення про позбавлення спеціального права, то відповідно до ст. 317 КУпАП (органи, що виконують постанову про позбавлення спеціального права) таке рішення направляється на виконання.

Відповідно до ст.317 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції, а тому 21.06.2018 року ним на виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006 у Позивача було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_4.

Вилучене посвідчення 22.06.2018 за вих. № 10267/41/26/01-2018 було направлено до ТСЦ 5341 РСЦ МВС в Полтавській області для приєднання до постанови суду про позбавлення права керування транспортними засобами та зберігання.

Враховуючи те. що згідно ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, працівники поліції виконуючи рішення суду в рамках забезпечення інтересів суспільства і держави, мають право вилучати посвідчення водія замість органів ДАІ, у зв'язку з правонаступництвом відповідних на те повноважень.

Окрім того, станом на момент вилучення посвідчення водія у Позивача і на сьогоднішній день є чинною постанова КМУ від 17.12.2008 №1086 «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення.

Пунктом 2 даної Постанови КМУ передбачено, що тимчасове вилучення посвідчення водія на транспортний засіб здійснюється поліцейським.

Пункт 6 зазначає, що тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві після виконання водієм постанови суду про накладення адміністративного стягнення.

Позивач звернувся до суду із заявою про припинення виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності обґрунтовуючи її тим, що постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006року його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.07.2018 у задоволенні заяви про припинення виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02.07.2018 про відмову у задоволенні заяви про припинення виконання постанови. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25.07.2018 апеляційну скаргу представника позивача про припинення виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006 залишено без задоволення .

Таким чином, як станом на момент вилучення, так і на сьогоднішній день рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006 про позбавлення позивача права керування транспортними засобами на 1 рік є чинним, а відтак таким, що підлягає до обов'язкового виконання.

Вищевикладені факти підтверджують законність його дій щодо вилучення посвідчення водія у Позивача 21.06.2018.

Відповідно до ст. 72 КАС України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.... Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями засобів фото і кіно-зйомки, відео-запису, які використовуються під час нагляду за дорожнім рухом ...».

Право на використання поліцейським нагрудної відеокамери передбачено пп. 2 п.4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за № 4/1. та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Зазначеними правовими нормами встановлено перелік засобів доказування, які можуть застосовуватися у адміністративному процесі, за допомогою яких суд може встановити наявність чи відсутність певних обставин. Так, до постанови додається відеозапис з нагрудної камери, на якому зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення.

На місці розгляду справи Позивача було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, що підтверджується матеріалами відеофіксації. Таким чином, посилання позивача на позбавлення його права скористатись юридичною допомогою адвоката є безпідставними, оскільки даного клопотання під час розгляду позивач не заявляв.

Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

Суд дослідивши надані сторонами докази по справі , вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення .

Так судом встановлено, що ОСОБА_1, 21.06.2018 об 20 год. 00 хв. у м. Полтава по вул. Київське Шосе, 6, керував транспортним засобом ВАЗ 21070, номерний знак НОМЕР_2, у якого не працюють світлові показники сигналу «СТОП», чим порушив п. 31.4.3 (б) ПДР та керував ТЗ. будучи позбавлений права керування . чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Крім того п. 2.4. ПДР передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Підпунктом «Ґ» пункту 2.1, ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: 1) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; 2) реєстраційний документ на транспортний засіб; 3) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На законну вимогу поліцейського надати документи гр. ОСОБА_1 пред'явив для перевірки, як офіційний документ, що посвідчує його право на керування транспортним засобом відповідної категорії - посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 21.07.2005.

Перевіривши особу по базі даних НАЇС Єдиного Державного реєстру МВС інспектор Дояр А.І. виявив, що гр. ОСОБА_1 - позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006 року.

Відповідальність за дане порушення передбачена за ч. 4 ст. 126 КУпАП: «...Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобам, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн.).

Враховуючи вказані вище норми законодавства із застосуванням норм ст. 36 КУпАП інспектор патрульної поліції притягнув Позивача до адміністративної відповідальності за ознаками ч. 1 ст. 121 КУпАП та ч.4 ст. 126 та наклав стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510 грн.

Відповідно до ст.317 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції, а тому 21.06.2018 року ним на виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006 у Позивача було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_4.

Вилучене посвідчення 22.06.2018 за вих. № 10267/41/26/01-2018 було направлено до ТСЦ 5341 РСЦ МВС в Полтавській області для приєднання до постанови суду про позбавлення права керування транспортними засобами та зберігання.

Окрім того, станом на момент вилучення посвідчення водія у Позивача і на сьогоднішній день є чинною постанова КМУ від 17.12.2008 №1086 «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення.

Пунктом 2 даної Постанови КМУ передбачено, що тимчасове вилучення посвідчення водія на транспортний засіб здійснюється поліцейським.

Пункт 6 зазначає, що тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві після виконання водієм постанови суду про накладення адміністративного стягнення.

Позивач звернувся до суду із заявою про припинення виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності обґрунтовуючи її тим, що постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006року його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.07.2018 у задоволенні заяви про припинення виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02.07.2018 про відмову у задоволенні заяви про припинення виконання постанови. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25.07.2018 апеляційну скаргу представника позивача про припинення виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006 залишено без задоволення .

Таким чином, як станом на момент вилучення, так і на сьогоднішній день рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2006 про позбавлення позивача права керування транспортними засобами на 1 рік є чинним, а відтак таким, що підлягає до обов'язкового виконання.

Вище викладені факти підтверджують законність дій інспектора щодо вилучення посвідчення водія у Позивача 21.06.2018.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний:

1)неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2)професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3)поважати і не порушувати права і свободи людини.

Позивач відповідно до ст.268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу в межах скороченого провадження, однак жодних заяв чи клопотань від нього не надходило.

Для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення чи винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються, за винятком випадків спрощеного провадження, у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю.

Суд вважає, що старший сержант поліції патрульної роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Дояр А.І., виносячи постанову всебічно оцінив наявні докази за своїм внутрішнім переконанням та при накладенні адміністративного стягнення, встановив всі обставини справи про адміністративне правопорушення і прийшов до вірного висновку. Також на підтвердження правомірності своїх дій при винесенні постанови надав до суду аргументований відзив на позов.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними позовні вимоги , які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому слід відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання незаконною та скасувати постанову серії НК № 988207 від 21 червня 2018 року про накладення на ОСОБА_1 - адміністративного стягнення по ст. 121 ч. 1 та ст. 126 ч. 4 КпАП України в розмірі 340 (триста сорок) гривень та 510 (п'ятсот десять) гривень.

Керуючись ст. ст. 9, 241-247, 250 КАС України , ст..ст.121,126, 132, 247, 259-263 Кодексу про адміністративні правопорушення України, Законом України «Про Національну поліцію» , Конституцією України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити за безпідставністю в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції патрульної роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Дояра Андрія Івановича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя: А.Г.Потетій