Справа № 1340/4561/18
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/4561/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Василько А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Цимбори Ю.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дії, визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення ОСОБА_1 основного розміру пенсії за вислугою років з 90 % від відповідних сум грошового забезпечення до 70 % від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року;

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фону України у Львівській області щодо розстрочення (виплата 50%) ОСОБА_1 нарахованого в 2018 року підвищення до пенсії на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року;

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови здійснити перерахунок ОСОБА_1 нарахованої пенсії за вислугу років з 01.01.2018 року з використанням коефіцієнта в розмірі 90 % від відповідних сум грошового забезпечення замість нарахованої пенсії з використанням коефіцієнту в розмірі 70 % від відповідних сум грошового забезпечення;

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 різниці між нарахованою та виплаченою пенсією за вислугу років з 01.01.2018 року в розмірі 70 % від відповідних сум грошового забезпечення та пенсією, що мала бути нарахована в розмірі 90 % від відповідних сум грошового забезпечення;

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмовити у виплаті ОСОБА_1 100 % нарахованого підвищення замість 50 % виплаченого підвищення пенсії;

-зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 нарахованої пенсії за вислугу років 01.01.2018 року в розмірі 90 % від відповідних сум грошового забезпечення, замість нарахованої пенсії в розмірі 70 % від відповідних сум грошового забезпечення;

-зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплати ОСОБА_1 різниці між нарахованою та виплаченою пенсією за вислугу років з 01.01.2018 року з використанням коефіцієнту 70 % від відповідних сум грошового забезпечення (з врахуванням розтермінуванням виплати підвищення щомісяця в розмірі 50 %) та пенсією, що мала бути нарахована та виплачена ОСОБА_1 з використанням коефіцієнту 90 % від відповідних сум грошового забезпечення (з виплатою 100 % підвищення щомісяця).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що для перерахунку пенсії позивачу мають застосовуватися норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що визначають її розмір у відсотках відповідних сум грошового забезпечення, які діяли на момент первинного призначення пенсії. Розмір призначеної пенсії в процентному відношенні відповідних сум грошового забезпечення не може бути зменшений навіть при зміні діючого законодавства з огляду на конституційні норми щодо незворотності дії нормативно-правових актів у часі.

Ухвалою суду від 04.10.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача, просили позов задоволити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що ним перераховано пенсію ОСОБА_1, виходячи з 70% розміру грошового забезпечення позивача, оскільки на момент виникнення у позивача прав на перерахунок пенсії 01.01.2016 року встановлений максимальний розмір пенсії, зокрема 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 з 01.12.2004 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує довічну щомісячну пенсію за вислугу років в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджується копією пенсійного посвідчення № 425344.

01.01.2018 року Пенсійним фондом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року за №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» проведено позивачу перерахунок пенсії. При проведенні перерахунку відповідачем було зменшено основний розмір пенсії з 90 % на 70 % від суми грошового забезпечення.

13.07.2018 року позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про здійснення перерахунку та виплату йому пенсії з врахуванням встановленого під час її призначення розміру 90 % відповідної суми грошового забезпечення, а також просив виплати недотриману різницю, що виникла після перерахунку пенсії.

Листом від 02.08.2018 року №3220/Л-20/07.05-06 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача, що Пенсійним фондом проведено перерахунок пенсії за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції чинній на дату перерахунку пенсії, тобто максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до ч.2 ст.13 вказаного Закону, у розмірі 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу).

Статтею 12 Закону № 2262-XII визначені умови призначення пенсій за вислугу років.

Пунктом а) статті 12 Закону № 2262 (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше

Згідно п.а ч.1 ст.13 Закону № 2262 (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Частиною 2 статті 13 Закону № 2262 (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Згідно матеріалів справи, 01.12.2004 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугою років у розмірі 90 % грошового забезпечення (вислуга років військової служби складає 32 роки 10 місяців 14 днів).

На підставі статті 12 Закону № 2262 позивачу призначено пенсію за вислугу років (загальний пільговий стаж) у розмірі 90 % грошового забезпечення.

Суд зазначає, що право позивача на отримання пенсії у розмірі 90 % до її перерахунку, здійсненого відповідачем сторонами не заперечується, що вбачається з відзиву на позов та листа ГУ ПФ України у Львівській області від 02.08.2018 року №3220/Л-20/07.05-06.

Спірним залишається лише питання правомірності застосування відповідачем обмеження граничного розміру зазначеного відсотка, встановленого ч.2 ст. 13 Закону №2262 у редакції чинній станом на момент перерахунку пенсії позивача у квітні 2018 року.

Пунктом 8 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, та пунктом 23 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII), який набрав чинності з 1 травня 2014 року, до частини 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ було внесено зміни та цифри "90" замінено цифрами "80" та цифри "80" замінено цифрами "70" відповідно.

Тобто, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії (з 90 % до 70 % сум грошового забезпечення) відбулася вже після призначення позивачу пенсії.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 2 ст.22 Основного Закону встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод людини й громадянина.

Таким чином, зміна розміру пенсії з 90 % до 70 % сум грошового забезпечення, що відбулася відповідно до положень ч.2 ст.13 Закону № 2262 після призначення пенсії позивачу, не може бути підставою для зменшення розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.

Внесені Законами № 3668-VІ та № 1166-VІІ зміни до ч.2 ст.13 Закону № 2262 щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 % та 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при первинному призначенні пенсій. Тому, відповідач при перерахунку пенсії позивача повинен був застосувати норми ч.2 ст.13 Закону № 2262-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90 % від розміру грошового забезпечення.

Проте, зменшення пенсії відповідача за вислугу років до 70 % грошового забезпечення, на думку суду, є протиправним, та таким що в порушення ст.ст.22, 58 Конституції України, звужує право позивача на отримання пенсії у розмірі, визначеного чинним на момент її призначення законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 8 липня 2015 року у справі №732/48/15 та Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 523/4930/15-а та від 27 лютого 2018 року у справі №642/3284/17.

Суд також враховує, що Конституційним Судом України у рішеннях від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. У рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, зокрема працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Одним із основних аспектів відповідальності держави перед людиною є забезпечення чіткого виконання законів, прийнятих її законодавчими органами.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, шляхом подання звіту суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлюючи строк для подання звіту, суд повинен враховувати особливості покладених обов'язків згідно з судовим рішенням та можливості суб'єкта владних повноважень їх виконати.

Позивач не зазначив жодних обставин, які б вказували, що відповідач уникатиме виконання рішення та причини, які б свідчили про необхідність для ухвалення рішення в даній справі щодо подання звіту про виконання судового рішення.

Таким чином, суд вважає безпідставним та необґрунтованим клопотання позивача щодо здійснення контролю за виконанням судового рішення, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідно ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов слід задоволити. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення ОСОБА_1 основного розміру пенсії за вислугою років з 90% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо розстрочення (виплата 50%) ОСОБА_1 нарахованого в 2018 року підвищення до пенсії на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови здійснити перерахунок ОСОБА_1 нарахованої пенсії за вислугу років з 01.01.2018 року з використанням коефіцієнта в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення замість нарахованої пенсії з використанням коефіцієнту в розмірі 70% від відповідних сум грошового забезпечення. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 різниці між нарахованою та виплаченою пенсією за вислугу років з 01.01.2018 року в розмірі 70% від відповідних сум грошового забезпечення та пенсією, що мала бути нарахована в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмовити у виплаті ОСОБА_1 100% нарахованого підвищення замість 50 % виплаченого підвищення пенсії. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 нарахованої пенсії за вислугу років 01.01.2018 року в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення, замість нарахованої пенсії в розмірі 70% від відповідних сум грошового забезпечення. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплати ОСОБА_1 різниці між нарахованою та виплаченою пенсією за вислугу років з 01.01.2018 року з використанням коефіцієнту 70% від відповідних сум грошового забезпечення (з врахуванням розтермінуванням виплати підвищення щомісяця в розмірі 50%) та пенсією, що мала бути нарахована та виплачена ОСОБА_1 з використанням коефіцієнту 90% від відповідних сум грошового забезпечення (з виплатою 100 % підвищення щомісяця).

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 139, 241-246, 250. 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення ОСОБА_1 основного розміру пенсії за вислугою років з 90% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо розстрочення (виплата 50%) ОСОБА_1 нарахованого в 2018 року підвищення до пенсії на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови здійснити перерахунок ОСОБА_1 нарахованої пенсії за вислугу років з 01.01.2018 року з використанням коефіцієнта в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення замість нарахованої пенсії з використанням коефіцієнту в розмірі 70% від відповідних сум грошового забезпечення.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 різниці між нарахованою та виплаченою пенсією за вислугу років з 01.01.2018 року в розмірі 70% від відповідних сум грошового забезпечення та пенсією, що мала бути нарахована в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмовити у виплаті ОСОБА_1 100% нарахованого підвищення замість 50% виплаченого підвищення пенсії.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 нарахованої пенсії за вислугу років 01.01.2018 року в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення, замість нарахованої пенсії в розмірі 70% від відповідних сум грошового забезпечення.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплати ОСОБА_1 різниці між нарахованою та виплаченою пенсією за вислугу років з 01.01.2018 року з використанням коефіцієнту 70% від відповідних сум грошового забезпечення (з врахуванням розтермінуванням виплати підвищення щомісяця в розмірі 50%) та пенсією, що мала бути нарахована та виплачена ОСОБА_1 з використанням коефіцієнту 90% від відповідних сум грошового забезпечення (з виплатою 100% підвищення щомісяця).

Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя Крутько О.В.