Справа № 753/14108/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2018 року № 753/14108/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити дії по стягненню компенсації у зв'язку з інвалідністю працівника міліції,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просить зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити компенсацію у зв'язку з отриманою інвалідністю згідно ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.08.2018 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що у зв'язку з встановленою довічно ІІ групою інвалідності має право на отримання компенсації згідно положень ст. 23 Закону України «Про міліцію».

19.09.2018 до суду від Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача наголосив на тому, що група інвалідності позивачу була встановлена за захворюванням, виникнення якого пов'язане з участю позивача в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби, а не з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Також, зазначено, що відповідно до абз. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 дія затвердженого цією постановою Порядку не поширюється на осіб, які брали участь у міжнародних миротворчих операціях.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України з квітня 1993 року по грудень 2005 року та був звільнений із посади провідного інженера військового представництва 2-ї категорії у м. Донецьку при Департаменті ресурсного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України. ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у відставку через хворобу, на підставі п. 65 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі свідоцтва про хворобу, 23.03.2006 МСЕК встановила позивачу тимчасово III групу інвалідності, а з квітня 2007 року III групу інвалідності було встановлено довічно.

13.12.2010 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності довічно.

ОСОБА_1 відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 334 о/с від 25.06.2004 був відряджений до Спеціального миротворчого центру НАВСУ з посади головного спеціаліста групи медичного та продовольчого забезпечення відділу речового забезпечення Департаменту ресурсного забезпечення МВС. Після закінчення терміну проходження служби в Місії ООН, він на підставі наказу МВС від 05.08.2005 № 603 о/с з 24.06.2005 продовжив службу в зазначеному Департаменті.

У період з 24.06.2004 по 24.06.2005 позивач проходив службу у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово, Спеціального миротворчого центру - відповідно до Закону України «Про участь України в міжнародних миротворчих операціях» № 163-XIV.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 13 від 26.01.2006 військово-лікарською комісією встановлено діагнози захворювань ОСОБА_1 та визначено причинний зв'язок цих захворювань, а саме, що вказані у цьому свідоцтві захворювання, пов'язані з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби.

На підставі свідоцтва про хворобу № 13 від 26.01.2006 МСЕК 23.03.2006 встановила ОСОБА_1 III групу інвалідності.

08.08.2006 ОСОБА_1 отримав страхову виплату в HACK «Оранта» за державним обов'язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ, у розмірі 4250,00 грн.

За результатами повторного огляду МСЕК, 13.12.2010 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності довічно.

З матеріалів справи убачається, що 11.11.2015 позивач звертався до відповідача із заявами про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого відповідною Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707, за результатами розгляду яких, листом №15/5-К-627 від 30.11.2015 відповідач повідомив, що оскільки йому 13.12.2010 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби, підстави для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до вищезазначеної постанови відсутні, тому як працівник міліції може пред'являти до МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Так, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2017 у справі № 753/967/16-а у задоволенні позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2017 без змін.

Судом апеляційної інстанції у мотивувальній частині постанови зазначено, що позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України суми одноразової грошової допомоги, проте Міністерство внутрішніх справ України є лише розпорядником грошових коштів в межах відповідних бюджетних асигнувань, позивачем вимог щодо визнання зазначеного рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги протиправним та зобов'язання здійснити її виплату не заявлялось, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що ним невірно обрано спосіб порушеного права.

Також, позивач у грудні 2016 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому компенсації згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках» від 05.05.1994 № 290. Листом від 26.12.2016 № 15/5-К-2208 позивачу відмовлено у виплаті компенсації з тих підстав, що вказаною постановою не передбачено виплату компенсаційної суми у випадку установлення інвалідності від захворювання.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача підготувати та надати до Пенсійного органу всі необхідні документи для виплати компенсації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках» від 05.05.1994 № 290, у зв'язку з отриманою інвалідністю.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2017 у справі № 753/645/17 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2017 у справі №753/645/17 задоволено частково, постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2017 скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову, а саме зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 компенсаційних сум відповідно до Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.05.1994 № 290, в разі встановлення інвалідності під час виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Надалі, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 у справі № 753/645/17 Міністерством внутрішніх справ України складено висновок від 26.04.2018, яким прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні та виплаті компенсаційних сум відповідно до Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.05.1994 № 290 за рахунок бюджетних коштів, передбачених на утримання МВС України.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України виплатити компенсацію у зв'язку з отриманою інвалідністю згідно ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Суд, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII від 20.12.1990 (надалі - Закон № 565-XII), в чинній на час встановлення позивачу інвалідності редакції, у разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов'язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

З 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII), згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень якого, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Постановою Кабінету Міністрів України № 290 від 05.05.1994 затверджено Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках.

Пунктом 2 Положення передбачено, що виплата компенсаційних сум провадиться Пенсійним фондом за рахунок коштів державного бюджету, що перераховуються в кожному конкретному випадку Пенсійному фонду Міністерством оборони та Міністерством внутрішніх справ на підставі списків осіб, які мають право на одержання компенсаційних сум, наданих зазначеними міністерствами.

Міністерство оборони та Міністерство внутрішніх справ через Постійне представництво України при ООН звертається до Секретаріату ООН з проханням відшкодувати як проведені витрати на виплату компенсаційних сум (п. 3 Положення).

Відповідно до п. 5 Положення, компенсаційні суми виплачуються в разі:

- встановлення інвалідності в межах трьох років з дня поранення, контузії, травми або каліцтва, одержаних під час виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу;

- загибелі військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу в період виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу або його смерті протягом трьох років внаслідок одержаних в період цієї служби поранення, контузії, травми або каліцтва;

- надходження від Секретаріату ООН коштів для забезпечення виплати компенсаційних сум в інших окремих випадках, які визначаються Організацією Об'єднаних Націй відповідно до резолюцій Генеральної Асамблеї ООН.

Згідно пункту 8 Положення пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, а також членів сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, і надання їм пільг здійснюється в порядку, визначеному Законами України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому будь-яка виплата страхових сум за державним обов'язковим особистим страхуванням, допомог та компенсацій у зв'язку з втратою працездатності, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я не провадиться.

Як уже зазначалось вище, згідно свідоцтва про хворобу № 13 від 26.01.2006, виданого Військово-лікарською комісією, захворювання позивача пов'язане з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби. Доказів іншого сторонами не надано.

Таким чином, суд вважає, що Положенням про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов'язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, виплату компенсаційної суми у випадку встановлення інвалідності від захворювання не передбачено.

Крім того, порядок виплати одноразової грошової допомоги працівникам міліції, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» визначено постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції».

Одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися:

- під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи;

- у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією;

- поранення (контузії, травми або каліцтва), що сталося: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, - у розмірі річного грошового забезпечення;

- у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступеня втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією.

Отже, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється у визначених випадках та за умови, що захворювання працівника міліції, що стало підставою для встановлення інвалідності, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з абз. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 дія затвердженого цією постановою Порядку не поширюється на осіб, які брали участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вважає, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого рішення, натомість, позивачем достатньо не обґрунтовано позовні вимоги та не надано доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у позовній заяві.

Судом враховується, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 77, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити дії по стягненню компенсації у зв'язку з інвалідністю працівника міліції відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко