Справа № 813/1251/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/851/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Гулика А. Г., повний текст рішення виготовлений 13 серпня 2018 року) у справі № 813/1251/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позивач просив визнати протиправним і скасувати п. 2 наказу ГУНП у Львівській області № 730 від 28.02.2018 «Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області» про накладення на нього, ОСОБА_1, дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним і скасувати наказ відповідача № 164 о/с від 13.03.2018 в частині звільнення його зі служби в поліції;

поновити його на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області з 14.03.2018;

стягнути з відповідача на його користь середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2018 по день фактичного поновлення на службі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, який в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки при вирішенні справи судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що інформація зазначена відносно нього у висновку службового розслідування фактично обґрунтовує скоєння позивачем кримінального злочину, а не дисциплінарного проступку. Зокрема у висновку службового розслідування фактично відображені підстави та обставини затримання позивача прокуратурою за вчинення злочину, а не за порушення службової дисципліни. Разом з тим, як вважає апелянт, в матеріалах справи відсутні докази про наявність обвинувального вироку відносно позивача. Оскільки статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, тому звільнення його зі служби в поліції відповідно до висновків службового розслідування, які базуються на матеріалах незавершеного кримінального провадження, є незаконним.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за вчинення дисциплінарного проступку, який полягав у порушенні вимог ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 5 розд.1, п. 1 розд. 2 Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, на ОСОБА_1 правомірно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив публічну службу в Національній поліції України, перед звільненням - на посаді оперуповноваженого ВКП Залізничного ВП ГУНП у Львівській області.

Службовим розслідуванням, проведеним на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 27.02.2018, встановлено, що 27.01.2018 працівниками Львівського управління ДВБ НП України та військової прокуратури Західного регіону України, в рамках кримінального провадження № 0000014, розпочатого 22.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, затримано ОСОБА_1, оперуповноваженого ВКП Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, який представившись слідчим Шевченківського ВП ГУНП, вимагав від гр. ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 2000 доларів США за не притягнення її сина до кримінальної відповідальності. Позивача було затримано під час передачі потерпілою грошових коштів в сумі 700 доларів США (зазначені кошти вилучено). 27.01.2018 ОСОБА_1 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

28.01.2018 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_1 18.01.2018 вимагав у ОСОБА_2 неправомірну вигоду в загальній сумі 2000 доларів США та того ж дня, близько 14:00, перебуваючи в салоні автомобіля «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_2, біля житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, одержав від матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 частину неправомірної вигоди - грошові кошти в сумі 700 доларів США. 19.01.2018 близько 15:20, в АДРЕСА_1, перебуваючи в салоні автомобіля «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_3, одержав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 300 доларів США. 27.01.2018 близько 19:20, в АДРЕСА_1, одержав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 700 доларів США, а всього в сумі 1700 доларів США, за не вчинення в інтересах її сина ОСОБА_2 дій з використанням наданої йому влади чи службового становища - за не вжиття заходів реагування по заяві ОСОБА_4, не документування можливого факту протиправних шахрайських дій останнього та відповідно його не притягнення до кримінальної відповідальності, що поєднано з вимаганням неправомірної вигоди. 22.01.2018 ОСОБА_1 вимагав у ОСОБА_5 неправомірну вигоду в сумі 5000 грн., та того ж дня близько 15:20 перебуваючи на першому поверсі адміністративної будівлі Залізничного ВП ГУНП у Львівській області за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 2, отримав від ОСОБА_5 частину неправомірної вигоди в сумі 1000 грн. 27.01.2018 близько 13:00, перебуваючи у приміщенні туалету, розташованого в адміністративній будівлі Залізничного ВП ГУНП одержав від ОСОБА_5 частину неправомірної вигоди в сумі 3000 грн., а всього в сумі 4000 грн., за не документування можливого факту протиправних дій останнього в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000152 від 14.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та відповідно його не притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2018 ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу - тримання під вартою з альтернативою застави в сумі 105 720 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.02.2018 ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади строком до 01.04.2018 включно.

28.02.2018 наказом № 730 «Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Залізничного ВП ГУНП у Львівській області», а саме п. 2 - за грубе порушення службової дисципліни вимог ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, вимоги п. 5 розділу І, п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, на оперуповноваженого ВКП Залізничного ВП ГУНП ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Згідно з наказом № 164 о/с від 13.03.2018 капітана поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» звільнено із служби в поліції.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обов'язки поліцейського, визначені статтею 18 Закону № 580-VIII, відповідно до вимог якої поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правового та дисциплінарно-правового аспектів.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Натомість, як визначено частиною 2 статті 19 Закону № 580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Отже, дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

На момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції не був прийнятий, тому на поліцейських відповідно до пункту 9 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 поширюється дія Дисциплінарного статуту.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу (далі - особа РНС) Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з статтею 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою РНС службової дисципліни.

За змістом частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи РНС несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу РНС: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно з статтею 12 Дисциплінарного статуту на осіб РНС органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Як видно з статті 12 Дисциплінарного статуту, звільнення з органів поліції є найсуворішим заходом дисциплінарного стягнення і повинно застосовуватись у виняткових випадках та за вчинення особливих дисциплінарних проступків.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою РНС, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При цьому, у відповідності до вимог абзацу 10 статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за результатами проведення службового розслідування. Вказаним розслідуванням встановлено, що 27.01.2018 працівниками Львівського управління ДВБ НП України та військової прокуратури Західного регіону України, в рамках кримінального провадження № 0000014, розпочатого 22.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано ОСОБА_1, оперуповноваженого ВКП Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, який представившись слідчим Шевченківського ВП ГУНП, вимагав від гр. ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 2000 доларів США за не притягнення її сина до кримінальної відповідальності. Позивача було затримано під час передачі потерпілою грошових коштів в сумі 700 доларів США (зазначені кошти вилучено).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов'язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

У відповідності до статті 12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 77 Закону № 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6 частини 1 статті 77) та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини 1 статті 77).

Таким чином, законодавством чітко розмежовано випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності в якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби. Так, у першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили. Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, оскільки питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо незаконності його звільнення у зв'язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку. Відсутність обвинувального вироку у кримінальній справі не виключає наявність в діях позивача підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому.

Суд враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, заподіяну авторитету поліції, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції.

Доводи скаржника щодо порушення відповідачем порядку призначення та проведення службового розслідування не знайшли належного підтвердження в ході судового розгляду справи.

Аналогічні висновки щодо можливості застосування дисциплінарного стягнення при підозрі у вчиненні злочину, коли кримінальне провадження не закінчено, містяться в постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 810/2073/16, від 12.04.2018 у справі № 815/3636/15, від 11.04.2018 у справі № 817/1303/16.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 813/1251/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 30.11.2018.