Справа № 510/1854/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 510/1854/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
доповідача, судді - Димерлія О.О.
суддів Єщенка О.В., Коваля М.П.
розглянув у порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання виконати певні дії,

У С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на те, що прийняте комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби і затверджене Міністерством Оборони рішення №72 від 22 квітня 2016 про повернення документів для доопрацювання з посиланням на відсутність підтверджень настання інвалідності відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призначених на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008, є протиправною, просив суд: - визнати протиправними дій(бездіяльність) Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 26 січня 2016 внаслідок поранення (контузії) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії; - визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України про повернення на доопрацювання документів у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності 2 групи з 26 січня 2016 внаслідок поранення (контузії) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби; - зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи внаслідок поранення, контузії повязаних з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі забелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням вимог зазначеного законодавства щодо права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 26 чічня 2016; - зобов`язати відповідача подати звіт про виконання прийнятої на користь позивача постанови суду протягом пя`тнадцяти діб з дня набрання постанови законної сили.
За наслідками розгляду адміністративного позову Одеським окружним адміністративним судом 01 серпня 2018 ухвалено рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення Міністерства оборони України, викладене у протоколі засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19 серпня 2016 №72 про повернення на доопрацювання документів. Зобов`язав Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, з 26 січня 2016, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або періодичні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 № 975.
Приймаючи означене рішення суд попередньої інстанції виходив з того, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Приписами пункту 13 Порядку № 975 обумовлено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Оскільки прийняття рішень про повернення на доопрацювання документів не передбачено Порядком № 975 - у відповідача відсутні підстави та повноваження для прийняття рішення про повернення на доопрацювання документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу, що свідчить про протиправність такого рішення відповідача, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 72 від 19 серпня 2016.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач послався на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав (15 листопада 2017) при тому, що ОСОБА_1 повинен був дізнатися про прийняте рішення ще 07 вересня 2016. Позивачем, в супереч вимогам порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 № 499, який повинен, на переконання відповідача, застосовуватися для вирішення справи, не було надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння особі тілесного ушкодження.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з`ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
У свою чергу статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 N 2232-XII «Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Наведена правова норма кореспондується з Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що «Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти».
Статтею 16 цього ж Закону (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що: «Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві».
Відповідно до частини 1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій в Афганістані де перебував у період з 06 травня 1988 по 12 лютого 1989р. (а.с.18).
Рішенням Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 23 січня 2013 № 22 було встановлено, що отримані ОСОБА_1 поранення та захворювання: «ТАК повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» (витяг із протоколу засідання ВЛК Південного регіону від 23 січня 2013 № 22 та Акт судово-медичного дослідження (обстеження) №4049).
26 січня 2016 Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу встановлено другу групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення та захворювання повязаних з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (довідка серії 10 ААВ №791978).
Як інвалід 2 групи, який набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (26 січня 2016), та відповідно до ст.ст. 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975, в червні 2016 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги.
Рішенням комісії Міністерства оборони України, оформленного протоколом від 22 квітня 2016 №72 документи позивача повернуто на доопрацювання з посиланням на те, що в поданих документах відсутнє підтвердження настання інвалідності відповідно до вимог п.п.4 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призначених на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008.
Суд апеляційної інстанції погоджується і визнає правильними висновки суду першої інстанції стосовно протиправності наведенного вище рішення відповідача.
По - перше, відмовляючи у розгляді заяви ОСОБА_1 , Міністерство вказує на необхідність застосування положень Порядку, затвердженного постановою Кабінету міністрів України №499 від 28 травня 2008, який діяв до 01 січня 2014, дати набрання чинності Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердзженого постановою Кабінету Міністрів України за №975 від 25 грудня 2013. Таке твердження відповідача грунтується на тому, що в довідці обласної медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА за №967210, яку позивач надав до суду, 29 січня 2013 вказано як день встановлення інвалідності ОСОБА_1 . Тобто виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.
По - друге, ні законом ні положенням не передбачена можливість субєкта владних повноважень не розглядати заяву та направити документи на доопрацювання.
Пунктом 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердзженого постановою Кабінету Міністрів України за №975 від 25 грудня 2013 визначено, що: «Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації усіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку».
Далі, пункт 13 цього ж Порядку, передбачає, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Отже, субєктвладних повноважень діяв у спосіб, що не визначений Законом та підзаконним актом.
По - третє, Міністерство як у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не навело доказів отримання позивачем для ознайомлення копії рішення. Посилання на той факт, що позивач повинен був знати про прийняте рішення не є переконливими та відхиляються судом апеляційної інстанції.
Зважаючи на все вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.
Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні відповідачем фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не убачається.
Керуючись: ст. ст. 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання виконати певні дії без змін.
Постанова суду набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня прийняття судового рішення.
Повне рішення складено 03 грудня 2018.

Суддя-доповідач:

Судді: