Справа № 160/8644/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 листопада 2018 року Справа № 160/8644/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Боженко Н.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Громадської Організації "Дніпропетровський незалежний правозахисний центр" в інтересах члена своєї Громадської Організації ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2018 року Громадська Організація "Дніпропетровський незалежний правозахисний центр" в інтересах члена своєї Громадської Організації ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України, в якому просила:

- визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції України в частині ненадання запитуваної публічної інформації на інформаційний запит від 05.10.2018 року ОСОБА_1 про надання публічної інформації;

- зобов'язати Державну екологічну інспекцію України надати на інформаційний запит від 05.10.2018 року письмову відповідь із копіями запитуваних у запиті документів в порядку та строки визначені Законом України "Про доступ до публічної інформації" на адресу: вул. Передова, 617, м. Дніпро, 49082.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України. суд після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

З матеріалів даного позовної заяви вбачається, що остання підписана заступником керівника вказаної громадської організації - ОСОБА_2

До матеріалів позовної заяви доданий Витяг з протоколу № 1 установчих зборів засновників Громадської Організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», з якого встановлено, що 06.10.2014 року на вказаних зборах створено Громадську Організацію «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» без статусу юридичної особи.

Вказане громадське об'єднання легалізоване через подання письмового повідомлення про утворення, що підтверджується наказом Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 04.11.2014 року № 406.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадські об'єднання», громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання (громадська організація або громадська спілка) може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

В силу ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України, сторонами в адміністративному процесі є позивач і відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Статтею 21 Закону України «Про громадські об'єднання» визначені права громадських об'єднань.

Частиною 1 ст. 21 цього Закону передбачено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право: 1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі); 2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами; 3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації; 4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя; 5) проводити мирні зібрання; 6) здійснювати інші права, не заборонені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 цього Закону додатково визначені права громадських об'єднань зі статусом юридичної особи: 1) бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; 2) здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об'єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об'єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об'єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 3) засновувати з метою досягнення своєї статутної мети (цілей) засоби масової інформації; 4) брати участь у здійсненні державної регуляторної політики відповідно до Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; 5) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у роботі консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів, що утворюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування для проведення консультацій з громадськими об'єднаннями та підготовки рекомендацій з питань, що стосуються сфери їхньої діяльності.

Зазначений перелік прав громадських об'єднань є виключним.

Отже, з аналізу наведеного, вбачається, що право громадських організацій, які утворені без статусу юридичної особи, бути учасником цивільно-правових відносин та набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства, взагалі не передбачено, оскільки такі права закріплені виключно за громадськими організаціями, що мають статус юридичної особи.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 03.02.2015 року у справі № 21-617а14, право на захист - це суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, у разі порушення, закріплених ч. 1 ст. 21 вказаного закону, прав громадських об'єднань, що не мають статусу юридичної особи виникає суб'єктивне матеріальне право щодо їх захисту.

Відтак, законодавець, декларуючи наявність у громадських об'єднань - не юридичних осіб права на захист у матеріально-правовому розумінні, не надає їм права на захист у процесуальному розумінні.

Зазначене узгоджується з визначенням «позивач» у відповідності до ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України, та не суперечить ст. 54 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено коло осіб, наділених правом захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Вказаний висновок суду повністю відповідає позиції Конституційного Суду України, висловленій у Рішенні від 28.11.2013 року № 12-рп у справі за конституційним зверненням асоціації "Дім авторів музики в Україні" щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у взаємозв'язку з положеннями пункту "г" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права", у якому, зокрема, зазначено, що "громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб".

Закон України «Про громадські об'єднання» не надає громадській організації без статусу юридичної особи, якою є Громадська Організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», такого права.

Таким чином, позовну заяву подано до суду особою, яка не має права на звернення до суду у зв'язку з відсутністю у неї адміністративно-процесуальної дієздатності.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Що стосується правових підстав для представництва громадськими організаціями без статусу юридичної особи інтересів своїх членів в судах, то Закон України «Про безоплатну правову допомогу» не містить жодних особливостей представництва громадських організацій, які надають правову допомогу не за бюджетні кошти, статтею 2 цього Закону залишено порядок надання такої допомоги у компетенції законодавства про громадські організації та установчих документів конкретних організацій. У той же час, у статті 21 Закону України «Про громадські об'єднання», серед переліку прав громадських об'єднань, без статусу юридичної особи немає права представляти інтереси інших громадян в судах, а з огляду на ч. 2 ст. 57 Кодексу адміністративного судочинства України право виступати представниками надано лише фізичним особам, які мають адміністративну процесуальну дієздатність.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у пункті 2, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України (254к/96-ВР ) та статті 3 ЦПК (1618-15 ) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси та брати участь у цих справах. Такі випадки передбачені, зокрема, в законах України від 23 грудня 1997 року № 776/97-ВР (776/97-ВР ) «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», від 5 листопада 1991 року № 1789-XII ( 1789-12 ) «Про прокуратуру», від 25 червня 1991 року № 1264-XII ( 1264-12 ) «Про охорону навколишнього природного середовища», від 12 травня 1991 року № 1023-XII (1023-12 ) «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-IV ( 3161-15 )), від 3 липня 1996 року № 270/96-ВР ( 270/96-ВР ) «Про рекламу» (у редакції Закону від 11 липня 2003 року № 1121-IV ( 1121-15 )). Звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають (п. 2 Постанови).

Нормами Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право позивача на звернення до суду через свого представника, на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

З урахуванням вищевикладеного, дана позовна заява підлягає поверненню позивачеві на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись п. 3 ч. 4 ст. 169, ст. ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Громадської Організації "Дніпропетровський незалежний правозахисний центр" в інтересах члена своєї Громадської Організації ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.5 п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко