Справа № 240/4844/18
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
30 листопада 2018 року м. Житомир справа № 240/4844/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування п.2 рішення, визнати протиправним та скасувати наказ, зобов`язання вчинити певні дії, -
10.10.2018 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому він просить:
Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню із таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України і звільнений у запас відповідно до наказу Міністра оборони України від 04.12.2002 №728 за станом здоров`я та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2002 №239 виключений зі списків особового складу частини (а.с. 14).
Свідоцтвом про хворобу ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2002 затвердженим 9 ВЛК Міністерства оборони України 06.11.2002 встановлено, що отримані позивачем захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с. 15-16).
06.02.2003 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 Шкляруку М.В. встановлено ІІІ-тю групу інвалідності з 06.02.2003 безстроково, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою Житомирського обласного МСЕК №1 серія МСЕ №001051 від 06.02.2003 (а.с. 18).
Позивачу, як інваліду 3-ї групи, не призначалося і не виплачувалося страхове відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців Міністерства оборони України або одноразова грошова допомога.
27.12.2011 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 встановлено ІІ-гу групу інвалідності з 26.12.2011 довічно, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою Житомирського обласного МСЕК №2 серія 10 ААА №732981 від 27.12.2011 (а.с. 5).
Для реалізації свого права на одноразову грошову допомогу, передбачену ч.2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у зв`язку із встановленням позивачу II групи інвалідності з 26.12.2011 у червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із відповідною заявою (а.с. 19), проте отримав відмову, що оформлена витягом з протоколу комісії МО України від 12.08.2016 року №65 (а.с. 20).
20.04.2016 позивач повторно звернувся до першого відповідача через Житомирський ОВК для виплати йому належної одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ-ї групи, виходячи з грошового забезпечення на день встановлення інвалідності 2 групи, а саме 26.12.2011 та додав усі документи визначені п.3 Порядку №499 (а.с. 35).
На підставі того, що відповідачі призначили та виплатили позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, чим, на думку позивача, порушили його право на належну грошову допомогу відповідно до ст.16 Закону України №2011-XII та Порядку №499, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд зазначає про таке.
Вказаним судовим рішеннями, яке набрало законної сили підтверджено і встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядком №499.
Однак, позивачем не враховано, що спірні правовідносини між сторонами уже вирішені судом із встановленням обставин та перейдено до стадії виконання судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно з ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
За змістом ст.254 КАС України, якщо судове рішення є незрозумілим, для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання, то такі особи мають право звернутися із заявою про роз`яснення такого судового рішення.
Крім того, відповідно до ст.383 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
При цьому, у порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.
Суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення.
Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись статтями 77, 78, 90, 139, 242-246, 250-251, 295, 370, 372 КАС України, -
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 30 листопада 2018 року.

Суддя О.В. Єфіменко