Справа № 127/4283/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/4283/18

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

27 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Болманенко О.О.

представника відповідача - Бондар О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року (суддя Чернюк А.Ю.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В :
В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 12167,91 грн..

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 7957,69 грн. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 7957,69 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Зокрема, обгрунтовуючи відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно, відповідач, зазначив, що починаючи з 11.03.2000 дію норм, які визначали і визначають на даний час право військовослужбовців на отримання грошової компенсації замість речового майна призупинено. При цьому, Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за недотримане речове майно, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 16.03.2016 №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям у разі звільнення за їх заявою (рапортом) на підставі відповідного наказу. Також позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно тільки 09.06.2016, тобто після звільнення з військової служби.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на скаргу, зазначивши, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте обгрунтовано, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши позивача та представників сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 28.11.2014 №70 прапорщика ОСОБА_1 начальника військового наряду (заступника командира взводу-командира 1-го відділення) 4-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на автомобілях) 1-го батальйону оперативного призначення, звільненого з військової служби у запас відповідно до обов`язок п. «б» ч. 8 за станом здоров`я, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 30 листопада 2014 року та направлено на військовий облік до Вінницького ОМВК Вінницької області.

На підставі заяви позивача від 09.06.2016, відповідачем, 28.06.2018 року надано ОСОБА_1 довідки №2/1 та 2/2, згідно яких заборгованість за не отримане речове майно становить 7957,69 грн.

Враховуючи, що відповідачем, за результатами звернення ОСОБА_1 , не виплачено йому компенсацію вартості речового майна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що дії відповідача є протиправними, порушують право позивача на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно, оскільки на час підписання наказу начальником Західного ТУ Національної гвардії України від 29.10.2014 року №9, яким було звільнено прапорщика ОСОБА_1 , позивач, як військовослужбовець мав, передбачене Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 27 Положення, право на грошову компенсацію вартості речового майна, яку він не отримав в період проходження військової служби за контрактом.

Даючи оцінку висновкам суду першої інстанції та спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції, що діяла до 11.03.2000 було передбачено, що військовослужбовці мали право на одержання за рахунок держави грошове забезпечення, а також речового майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" було зупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за не отримане речове майно.

Таким чином, військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" викладено положення ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в новій редакції, а також доповнено ст. 9-1 (у редакції, чинній до 01.01.2008), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Згідно пункту 1 Прикінцевих положень, вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2007.

Відповідно до ч. 2 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" виключено.

В подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Частиною 2 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" врегульовано порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.

Пунктом 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, яке затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444 "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час" (далі - Положення), військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідачем порушено право позивача на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно, оскільки на час підписання наказу начальником Західного ТУ Національної гвардії України від 29.10.2014 року №9, яким було звільнено прапорщика ОСОБА_1 , позивач, як військовослужбовець мав, передбачене Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 27 Положення, право на грошову компенсацію вартості речового майна, яку він не отримав в період проходження військової служби за контрактом.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в розмірі 7957,69 грн., на підставі довідок 2/1 та 2/2 про розмір отриманого речового майна, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували заборгованість перед позивачем по не отриманому речовому майну в сумі 12167,91 суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 грудня 2018 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.