Справа № 826/2708/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 грудня 2018 року № 826/2708/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (04107, м. Київ, провулок Політехнічний, 5-а), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

від 19.10.2015 № 004311/17-01 про накладення штрафу у розмірі 510,00 грн.;

від 23.03.2016 № 0 про збільшення .позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 14422,18 грн. за податковими зобов'язаннями та на суму 3605,59 за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 178.2, п. 178.3 ст. 178, п. 167.1 ст. 167 ПК України, а саме: неналежне ведення обліку витрат (завищення витрат), що призвело до заниження оподаткованого чистого доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб на загальну суму 116 000,00 грн.

Позивач вказала, що в основу таких висновків покладені обставини того, що самозайнятою особою включені до складу валових витрат, витрати за надані послуг ФОП ОСОБА_2 з оренди приміщення. Відповідно до акту прийому-передачі орендної плати від 13.01.2012 до складу валових витрат в січні 2012 року включено витрати в сумі 30 000,00 грн. за надані послуги в грудні 2011 року (що, за висновком ДПІ, є витратами грудня). Наданий на перевірку акт прийому-передачі орендної плати від 10.01.2013 на суму 30 000,00 грн. включено в січні 2013 року в сумі 43 000,00 грн. (що є витратами грудня 2012 року). В 2014 році на перевірку надані акти прийому передачі орендної плати за надані послуги в січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні та листопаді 2014 року на загальну суму 473 000,00 грн., а до складу валових витрат включено витрати на оренду приміщення в сумі 516 000,00 грн.

Однак, на думку позивача, вказані висновки є помилковими, оскільки всі витрати на оренду приміщення оформлено на основі фактично сплачених орендних платежів за надання послуг оренди, з огляду на що остання наголосила на неправомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 19.10.2015 № та № 004311/17-01 та, як наслідок просила позов задовольнити та скасувати вказані рішення.

Між тим, позивачка зазначає, що податковий орган, встановивши, що грошові кошти сплачені за оренду приміщення включались до витрат місяця в які такі послуги надавались, а не як передбачено законом, коли ці послуги сплачувались, податковий орган не звернув уваги на те, що обумовлені договором кошти за оренду в період, за який проводилась перевірка, сплачувались щомісяця, тобто, одна неправильно віднесена сума за попередній місяць, перекривалась іншою, неправильно віднесеною сумою попереднього місяця.

Таким чином, як зазначає позивач, висновок перевіряючої про завищення позивачкою витрат у груднях 2012 - 2014 дійшла із порушенням встановленого порядку.

Крім того, позивач додала, що нею не порушено вимоги щодо подання у 2012 році податкових розрахунків сум доходу, нарахованих (сплачених) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, оскільки такі розрахунки подавались до податкового органу за місцем знаходження платника податків.

Відповідач надіслав до суду заперечення проти позову, в яких зазначив наступне.

Податковим органом було проведено документальну виїзну планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства приватного нотаріуса ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 28.09.2015 № 1612/17-01/НОМЕР_1, яким встановлено, що самозайнятою особою включено до валових витрат, витрати за надані послуги ФОП ОСОБА_2 з оренди приміщення, відповідно до договору оренди. Згідно з п. 3.1 договору оренди приміщення плата за оренду нерухомого майна сплачується готівкою не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Прийом-передачі орендної плати оформляється сторонами відповідним актом прийому-передачі.

Так, представник відповідача вказав, що відповідно до акту прийому-передачі орендної плати від 13.01.2012 до складу валових витрат в січні 2012 року включено витрати в сумі 30 000,00 грн. за надані послуги в грудні 2011 році (що є витратами грудня 2011 року). Наданий на перевірку акт прийому-передачі орендної плати від 10.01.2013 на суму 30 000,00 грн. за надані послуги в грудні 2012 року включено в січні 2013 року в сумі 43 000,00 грн. (що є витратами грудня 2012 року). За 2014 рік до перевірки надані акти прийому-передачі орендної плати за надані послуги в січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні та листопаді 2014 року на загальну суму 473 000,00 грн., а до складу валових витрат включено витрати на оренду приміщення в сумі 516 000,00 грн.

Отже, як наголосив представник відповідача, перевіркою встановлено завищення самозайнятою особою витрат на оренду приміщення на загальну суму 116 000,00 грн., у тому числі в 2012 році на суму 30 000,00 грн., в 2013 році на суму 43 000,00 грн., в 2014 році на суму 43 000,00 грн. чим порушено п. 178.2, п. 178.3 ст. 178 , п. 167.1 ст. 167 ПК України у зв'язку з чим донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 19048,36 грн., у тому числі за 2012 рік - 4626,18 грн., за 2013 рік - 7310,03 грн., за 2014 рік - 7112,15 грн. та порушено пп. 14.1.180 п.14.1 ст. 14, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51 ПК України, а саме: встановлено, що самозайнятою особою до податкового органу не подано податкові розрахунки сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманих з них податку за ф. № 1-ДФ за І, ІІ та ІІІ квартали 2012 року та несвоєчасно подано розрахунок за IV квартал 2012 року, у зв'язку з чим донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі штрафних санкцій - 510,00 грн.

З огляду на викладене, представник відповідача наголосив на правомірності прийняття відповідачем спірних рішень, у зв'язку з чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.02.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд.

На підставі розпорядження керівника апарату суду про повторний автоматичний розподіл судових справ від 11.10.2017 № 7299 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Ухвалою від 14.11.2017 вказану адміністративну справу прийнято до свого провадження суддею Кармазіним О.А. та на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення присутніх представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, у період з 08.09.2015 по 28.09.2015 відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства самозайнятою особою ОСОБА_1 (приватний нотаріус) за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

За результатами вказаної перевірки податковим органом складено акт від 28.09.2015 № 1612/17-01/НОМЕР_1.

В ході проведення перевірки представниками податкового органу встановлено, що самозайнятою особою включено до валових витрат, витрати за надані послуги ФОП ОСОБА_2 з оренди приміщення. Згідно з п. 3.1 договору оренди приміщення плата за оренду нерухомого майна сплачується готівкою не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Прийом-передачі орендної плати оформляється сторонами відповідним актом прийому-передачі.

Так, в акті перевірки зафіксовано (стор. 9 акта перевірки, том 1 а.с. 22 матеріалів справи) що відповідно до акту прийому-передачі орендної плати від 13.01.2012 до складу валових витрат в січні 2012 року включено витрати в сумі 30 000,00 грн. за надані послуги в грудні 2011 році (що є витратами грудня 2011 року). Наданий на перевірку акт прийому-передачі орендної плати від 10.01.2013 на суму 30 000,00 грн. за надані послуги в грудні 2012 року включено в січні 2013 року в сумі 43 000,00 грн. (що є витратами грудня 2012 року).

За 2014 рік до перевірки надані акти прийому-передачі орендної плати за надані послуги в січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні та листопаді 2014 року на загальну суму 473 000,00 грн., а до складу валових витрат включено витрати на оренду приміщення в сумі 516 000,00 грн.

Отже, перевіркою встановлено завищення самозайнятою особою витрат на оренду приміщення на загальну суму 116 000,00 грн., у тому числі в 2012 році на суму 30 000,00 грн., в 2013 році на суму 43 000,00 грн., в 2014 році на суму 43 000,00 грн. чим порушено п. 178.2, п. 178.3 ст. 178 , п. 167.1 ст. 167 ПК України.

Також в акті перевірки зафіксовано, що до податкового органу не подані податкові розрахунки сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку з ф. 1-ДФ за І, ІІ та ІІІ квартали 2012 року та несвоєчасно подано розрахунки за ІV квартал 2012 року, чим порушено вимоги пп. 14.1.180 п.14.1 ст. 14, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51 ПК України.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.10.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 23810,45 грн., у тому числі за основним платежем 19048,36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 4762,09 грн.

Також на підставі акту перевірки прийнято податкове-повідомлення-рішення від 19.10.2015 № 004311/17-01 яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями звернувся зі скаргою до ГУ ДФС у м. Києві. Однак рішенням ГУ ДФС у м. Києві скарга позивача залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 19.10.2015 № та № 004311/17-01, без змін.

В подальшому, в порядку адміністративного оскарження, позивач звернувся зі скаргою до ДФС України на податкові повідомлення-рішення від 19.10.2015 № та № 004311/17-01.

Відповідно до рішення ДФС України від 05.02.2016 № 1190/Г/99-99-10-01-03-14 (а.с. 107) скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.10.2015 № в частині основного платежу - 4626,18 грн., штрафних санкцій - 1156,50 грн., а в іншій частині - залишено без змін та скасовано рішення ГУ ДФС у м. Києві від 07.12.2015 № 3853/Г/26-15-10-08-16 про результати розгляду первинної скарги в зазначеній частині, а скарга приватного нотаріуса ОСОБА_1 - задоволена частково.

Мотивуючи зазначене рішення, ДФС України зазначила, що як свідчать обставини справи, орендна плата нежитлового приміщення приватного нотаріусу у 2012 році становила 30 000 грн, у 2013 - 43 000грн., у 2014 - 43 000 грн. Приватним нотаріусом правомірно визначено суму оподатковуваного доходу за 2012 рік так, як враховано виключно понесені (оплачені) та документально затверджені витрати.

До складу витрат за 2013 рік віднесено витрати на оренду у сумі 43 000 грн. Однак, згідно з договором розмір витрат за 1 місяць 2012 має складати 30 000 грн., але до перевірки не надано документів щодо змін договору (збільшення орендної плати за грудень 2012), загальна сума завищення за 2013 рік складає 13 000 грн.

Витрати за оренду за 2014 у сумі 43 000 грн. приватним нотаріусом не підтверджено документально, оскільки до перевірки не надано документи, які підтверджують правомірність формування витрат.

Враховуючи викладене, ДФС України дійшла до висновку, що приватним нотаріусом завищено витрати за 2013 на 13 000 грн. та за 2014 у сумі 43 000 грн.

На підставі зазначеного, 23.03.2016 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0, яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 14422,18 грн. за податковими зобов'язаннями та на суму 3605,59 за штрафними (фінансовими) санкціями. Згідно повідомлення ДПІ від 29.04.2015 № 6005/Г/26-59-13-06 при внесенні податкового повідомлення-рішення № від 23.03.2016 в ІС «Податковий блок» програмою змінено його номер на № .

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення від 19.10.2015 № 004311/17-01 та від 23.03.2016 № 0 протиправними та такими, що порушують її права, звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В силу ст. 32 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Отже, приватний нотаріус (позивач) є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність, доходи від якої оподатковуються за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб, а база оподаткування визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Так, оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, регламентується нормами ст.178 Податкового кодексу України (в редакції на час спірних відносин).

Відповідно до п. 178.2 ст. 178 ПК України доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу (п. 164.1. ПК України).

Згідно із п. 178.3 ст. 178 ПК України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (п/п. 164.1.3. ПК України).

Слід додати, що відповідно до п. 178.6 ст. 178 ПК України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

У свою чергу, згідно з п. 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, який затверджено наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1025 (втратив чинність 18.10.2013) - відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до п. 3.4. цього Порядку до графи 4 записуються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, пов'язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг (номер, дата і назва документа).

Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, товарно-транспортна та/або податкова накладна, платіжне доручення, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші розрахункові документи.

Відповідно до п. 3.9. цього Порядку у графі 10 відображаються фактично понесені інші витрати, безпосередньо пов'язані з одержанням доходу, які не зазначені у графах 6 та 9, включаючи вартість оплачених виконаних робіт та наданих послуг.

В контексті наведеного слід додати, що відповідно до п. 44.1 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У даному випадку, враховуючи вищезгадане рішення ДФС України, де остаточно сформовано позицію фіскальної служби відносно претензій до позивача, підставою для донарахуванням сум ПДФО став висновок про завищення витрат у 2013 - 2014 у зв'язку з відсутністю додаткової угоди про збільшення розміру орендної плати та відсутність акту щодо розрахунків за оренду за 2014 на суму 43 000 грн., тобто, на думку фіскальної служби приватним нотаріусом не підтверджено документально витрати, оскільки до перевірки не надано документи, які підтверджують правомірність формування витрат.

Однак, проаналізувавши наявні у матеріалах справи документи, вказані обставини у сукупності, в контексті викладених норм права, суд зазначає, що висновки, викладені контролюючим органом в акті перевірки щодо завищення самозайнятою особою витрат спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, оскільки у матеріалах справи наявні як додаткові угоди про збільшення орендної плати по періодам (а.с. 43), так і всі акти про проведення розрахунків по періодам. Крім наведеного, разом із запереченнями на висновки акту перевірки до ДПІ 06.10.2015 були подані акти про розрахунки від 11.12.2011, від 09.01.2015, яким, всупереч вимогам п. 44.6. ПК України відповідачем не надано належної оцінки.

Посилання відповідача в акті перевірки та ДФС України у рішення за результатами розгляду скарги на той факт, що позивачем не надано всі акти про розрахунки та додаткова угода про збільшення орендної плати є безпідставними, оскільки відсутній реєстр передачі документів, з якого б вбачалась відсутність цих документів під час перевірки, не надано й акту відмови позивача від надання документів, як і вимога про надання певного переліку документів.

З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення від 23.03.2016 № 0, яким збільшення .позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 14422,18 грн. за податковими зобов'язаннями та на суму 3605,59 за штрафними (фінансовими) санкціями, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо порушення позивачем вимоги п/п. 14.1.180 п.14.1 ст. 14, п/п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51 ПК України., а саме: до податкового органу не подано податкові розрахунки сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку з ф. 1-ДФ за І, ІІ та ІІІ квартали 2012 року та несвоєчасно подано розрахунки за ІV квартал 2012 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п/п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з п/п 49.18.2 п. 49.19 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку (п. 51.1 ст. 51 ПК України).

Отже, податковий агент зобов'язаний подавати квартальний податковий розрахунок протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

Так, перевіркою встановлено не подання позивачем до податкового органу розрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ф. 1-ДФ за І, ІІ та ІІІ квартали 2012 року та несвоєчасно подано розрахунки за ІV квартал 2012 року.

Натомість, судом встановлено, про що між іншим, також зазначено і в акті перевірки, що ОСОБА_1 з 16.06.2014 перебуває на обліку у ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві. Платник податків вибув з ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Тобто, до 16.06.2014 позивач перебувала на обліку у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з 49.3 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів, зокрема, надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення.

Так, позивачем до матеріалів справи надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за І квартал 2012 року (граничний термін подання 10.05.2012).

Вказаний розрахунок було надіслано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві та отримано останнім 20.04.2012, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штриховим ідентифікатором № 966.

Матеріали також містить податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ІІ квартал 2012 року (граничний термін подання 10.07.2012).. Даний розрахунок було надіслано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві листом від 05.07.2012 № 101/01-16 та отримано податковим органом 10.07.2012, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штриховим ідентифікатором № 090.

Крім того, в матеріалах справи містить податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ІІІ квартал 2012 року (граничний термін подання 10.11.2012), який 18.10.2012 було надіслано листом від 01.10.2012 № 159/01-16 до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, про що свідчать фіскальний чек УДППЗ «Укрпошта» від 18.10.2012 № .

Також, 22.01.2013 листом № 20/01-16 позивачем було надіслано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ІV квартал 2012 року (граничний термін подання 10.02.2013). Вказаний розрахунок було отримано податковим органом 28.01.2013, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штриховим ідентифікатором № 294.

Отже, зважаючи на те, що до 16.06.2014 позивач перебувала на обліку у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, остання правомірно та у строки, передбачені п/п 49.18.2 п. 49.19 ст. 49 ПК України, подавала податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за І- ІV квартали 2012 року до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Слід додати, що матеріали справи не містять жодних рішень та/або повідомлень ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві (податковий орган за місцем обліку у 2012 році) щодо неприйняття/невизнання останнім вказаних податкових розрахунків.

Відтак, висновки податкового органу щодо не подання позивачем податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ф. 1-ДФ за І, ІІ та ІІІ квартали 2012 року та несвоєчасно подано розрахунки за ІV квартал 2012 року, є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи самими розрахунками та доказами їх вчасного подання та отримання податковим органом за місцем обліку таких розрахунків, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 19.10.2015 № 004311/17-01 про накладення штрафу у розмірі 510,00 грн., є також протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а податкові повідомлення-рішення від 19.10.2015 № 004311/17-01 та від 23.03.2016 № 0, є протиправним та таким, що підлягають скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.10.2015 № 004311/17-01 та від 23.03.2016 № 0, прийняті Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (04107, м. Київ, провулок Політехнічний, 5-а, код ЄДР: 39561761).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін