Справа № 0540/8426/18-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 р. Справа№0540/8426/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

10.09.2018 року позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про:

- визнання дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в частині відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області незаконними;

-зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в листопаді 2017 року звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області з клопотанням, в якому просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення особистого селянського господарства, в задоволенні якої безпідставно та необґрунтовано відмовлено з підстав, що не передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, про що на її також повідомлено несвоєчасно. Зазначає, що відповідач порушує її право на безкоштовне отримання земельної ділянки, у зв'язку з чим звернулась до суду.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачу надано відповідь на клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в якій зазначено, що витребувана земельна ділянка є частиною сформованої земельної ділянки, з визначеним кадастровим номером та площею 27,0000 га та внесена до державного земельного кадастру. Крім того зазначив, що за дорученням Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастру у Донецькій області створено Альбом атлас з резервування земельних ділянок для учасників Антитерористичної операції на території Донецької області де зазначені земельні ділянки, які можуть бути відведені учасниками Антитерористичної операції. Зауважує на тому, що надання дозволу або відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є дискреційним повноваженням. З огляду на зазначене вважає, що не порушив права позивача та просив в задоволенні позову відмовити.

16.10.2018 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв'язку з відсутності клопотань сторін, відповідно до ч.5 ст. 252 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), відповідно до статті 43 КАС України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (), є суб'єктом владних повноважень та відповідно до статті 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії УБД №180448, позивач є учасником бойових дій та 25.09.2017 року позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення особистого селянського господарства. Зазначивши, що нею право на безоплатну приватизацію земельної ділянки по зазначеному виду не використано.

За результатами розгляду клопотання відповідачем надано відповідь від 11.01.2018 року № Б-6865/0-102/6-18, в якій повідомлено, що витребувана позивачем земельна ділянка площею 2,0000 га є частиною земельної ділянки загальною площею 27,0000 га, яка сформована, має кадастровий номер та внесена до Державного земельного кадастру. Зазначив, що відповідно до чинного законодавства надання частини сформованої земельної ділянки можливо після здійснення її поділу на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Також, позивачу запропоновано обрати іншу вільну земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, після чого в установленому законом порядку знову звернутися з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Надаючи правову оцінки спірним правовідносинами суд приходить до наступного.

За приписами ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються Земельним кодексом України, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. (далі - ЗК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Положеннями п. 1 ст. 22 ЗК України, визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 ЗК України).

При цьому, п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянам у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

За приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Положеннями п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, законом чітко визначено, що за результатами розгляду клопотання відповідний орган виконавчої влади повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, або надати вмотивовану відмову в його наданні.

Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідач листом від 11.01.2018 року № Б-6865/0-102/6-18 надав відповідь про неможливість надання витребуваної позивачем ділянки та запропоновано позивачу обрати іншу вільну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наданої відповіді не вбачається, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, обґрунтовує підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв'язку із невідповідністю земельної ділянки, на яку претендує позивач, вимогам ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Зі змісту відповіді можливо зробити висновок, що відповідач фактично ухилився від розгляду клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою обмежившись посиланням на те, що земельна ділянка, яку просить надати позивач є частиною земельної ділянки загальною площею 27,0000 га, яка має кадастровий номер та внесена до Державного земельного кадастру.

Тобто, зазначена відповідь позбавляє особу права на реалізацію встановлених ст. 118 ЗК України прав на отримання земельної ділянки безоплатно у власність тому, та несе для особи негативні наслідки

Отже, відповідач, порушуючи ст. 3 Конституції України та визначені у ст. 2 КАС України принципи верховенства права (забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави), законності (обов'язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України) створив перешкоди позивачу на шляху реалізації права на отримання земельної ділянки у власність.

Суд зазначає, що дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту.

Водночас, у ч. 7 ст. 118 ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 (далі - Положення № 333).

Нормами п. 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області, а відтак такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що даний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

В даному випадку лист відповідача від 11.01.2018 року № Б-6865/0-102/6-18 у відповідь на клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за змістом та формою не можуть вважатися "відмовою" у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про що просив позивач, є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого дозволу без необхідних дій суб'єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що суб'єктом владних повноважень виконано всі умови, визначені законом, встановлені та проаналізовані всі обставини, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), зокрема, що при розгляді клопотання позивача були виключені всі передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Адже саме виключення законних підстав для такої відмови при дотриманні особою порядку подання клопотання є безумовною підставою для надання такій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом з тим, адміністративні суди не можуть підміняти Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, роблячи такі дії замість нього.

Законодавець передбачив обов'язок суду зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити правомірні дії, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання суду в такі функції виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов'язання суб'єкта владних повноважень повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 806/2208/17, Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 22.11.2018 року по справі №805/3113/18-а.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи вищевикладене та оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем надано належне обґрунтування та докази на підтвердження протиправності дій відповідача, у зв'язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Суд зауважує на тому, що ухвалою суду від 16.10.2018 року при відкритті провадження визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та зазначено, що остаточний висновок щодо поважності строку звернення до суду буде вирішено після отримання відзиву відповідача на адміністративний позов.

Оскільки відповідач у відзиві не наголошував про порушення позивачем строків звернення до суду, крім того відповідачем не надано доказів направлення листа на адресу позивача, з урахуванням зазначено суд визнає поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Судовий збір в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 77, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (вул. Європейська, б.13,м. Костянтинівка, Донецька область) про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в частині відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) від 25.09.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Повний текст рішення складено та підписано 05.12.2018 року.

Суддя Христофоров А.Б.