Справа № 813/2979/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2979/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Жовковська Ю.В.

з участю

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Квасниця Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції (надалі Галицька ОДПІ) Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ДПІ у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.03.2015 року за №.

У відповідності до ст.52 КАС України, судом допущено до участі у справі процесуального правонаступника відповідача - Галицьку ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області.

Аргументами позовних вимог є те, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування інших платежів. А тому, на думку позивача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки контролюючий орган при обчисленні податку з доходів фізичних осіб брав до уваги загальну суму заборгованості 155231 грн. 37 коп., не врахувавши суми відсотків та пені, які не є додатковим благом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

Відповідач у запереченні проти позову зазначає, що причиною заниження податку на доходи фізичних осіб стало не включення фізичною особою ОСОБА_4 до загального річного оподатковуваного доходу за рік доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді анульованої (прощеної) непогашеної заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 155 231 грн. 37 коп., укладеним із ТзОВ «Кей-Колект». Крім цього, перевіркою встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_4 в порушення приписів підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік не подано, дохід у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості в розмірі 155231грн. 37 коп. не задекларований та податок на доходи фізичних осіб до 1 серпня 2013 року до бюджету не сплачений.

Представник відповідача проти позову заперечив з вищевикладених підстав, просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 15.06.2015 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 06.07.2015 року провадження у справі було зупинено.

Ухвалою від 14.08.2018 року провадження у справі було поновлено.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_4 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року ДПІ у Сихівському районі м.Львова Головного управлінням ДФС у Львівській області було складено акт від 13.02.2014 року за №116/17-20/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.03.2015 року за №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 34859 грн. 20 коп., в тому числі за основним платежем - 27751 грн. 36 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7107 грн. 04 коп.

Перевіркою встановлено порушення:

- підп.164.1.1 п.164.1, підп.164.2.17, підп.164.2.19 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, підп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 27751 грн. 36 коп.;

- п.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України - неподання декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Фізичною особою ОСОБА_4 із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту від 29.09.2006 №0.

В матеріалах справи наявна відповідь ТзОВ «Кей-Колект» від 30.07.2014 №135-14107 на запит ДШ у Сихівському районі м.Львова від 15.07.2014 №6997/10/13-50-17-01 щодо анулювання (прощення) заборгованості відповідно до якої громадянину ОСОБА_4 (Позичальник) нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором від 29.09.2006 №0. Зазначена заборгованість погашена повністю шляхом прощення Кредитором у II кв.2012 року такої заборгованості позичальнику (на підставі статті 605 Цивільного кодексу України - «прощення боргу») на загальну суму 155 231 грн. 37 коп.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При вирішенні даного спору слід враховувати й положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 ПК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування інших платежів.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 року у справі №822/4594/13-а, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

Як вбачається з акта перевірки, контролюючим органом в порушення вищенаведених норм при визначенні суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за базу оподаткування було обрану усю суму прощеного боргу позивача в розмірі 155231 грн. 37 коп., яка складається із сум тіла кредиту, процентів та пені.

В матеріалах справи наявний розрахунок анульованої заборгованості по згаданому кредитному договору, в якому зазначено, що тіло кредиту складає 48045 грн. 56 коп., а все інше це відсотки та пеня.

Поряд з цим, суд, з врахуванням викладеного та наявного в матеріалах справи розрахунку донарахованих сум платежів по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та штрафних санкцій до акта перевірки від 13.02.2014 року за №116/17-20/НОМЕР_1, вважає за можливе самостійно визначити суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та суму штрафних (фінансових) санкцій, які підлягали нарахуванню позивачу.

При цьому, суд приходить до висновку, що контролюючим органом правомірно накладено штраф за неподання декларації з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, за 2012 рік в розмірі 170 грн. 00 коп., оскільки позивач зобов'язаний був подати таку декларацію після виникнення обставин, передбачених абзацом «д» підп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем правомірно визначено позивачу суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 10111 грн. 42 коп., в тому числі за основним платежем - 7953 грн. 14 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2158 грн. 28 коп.

При цьому, судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.10.2018 року у справі за №813/3283/17, згідно якої суд наділений повноваженнями визнавати протиправними та скасовувати акти індивідуальної дії в частині (в тому числі і податкові повідомлення-рішення).

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.03.2015 року за № в частині визначення суми основного платежу в розмірі 19798 грн. 22 коп. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 4948 грн. 76 коп., а тому в цій частині позов належить задовольнити. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі належить присудити в корить позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, від 02.03.2015 року за № в частині визначення суми основного платежу в розмірі 19798 грн. 22 коп. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 4948 грн. 76 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької об'єднаної податкової інспекції Головного управлінням ДФС у Львівській області (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 35, на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), що проживає за адресою АДРЕСА_1, 52 (п'ятдесят дві) грн. 99 коп. сплаченого судового збору.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 05 грудня 2018 року.

Суддя В.Я.Мартинюк