Справа № 822/997/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2018 року

Київ

справа №822/997/16

адміністративне провадження №К/9901/6955/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л., суддів: Білоуса О.В., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін касаційну скаргу Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року (колегія суддів у складі: Граб Л.С., Гонтарука В.М., Білої Л.М.) у справі № 822/997/16 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

установив:
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 19 травня 2016 року № 46-к про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби у запас згідно з підпунктом «е» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність); поновити його на посаді старшого солдата, призваного по мобілізації, старшого розвідника - снайпера 2 відділення групи спеціального призначення 3 загону спеціального призначення військової частини польова пошта НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а також 9187,58 грн невиплаченого грошового забезпечення та моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Вважав своє звільнення незаконним, оскільки згідно із службовими характеристиками він зарекомендував себе на службі позитивно. Службове розслідування, яке передувало звільненню, проведене всупереч вимогам Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки командування не ознайомлювало позивача з матеріалами розслідування, бесіду з ним не проводило, не врахувало характер та обставини вчинення правопорушення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року (суддя Майстер П.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову про часткове задоволення позову: визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 19 травня 2016 року № 46-к в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби у запас згідно з підпунктом «е» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; поновлено ОСОБА_1 на посаді солдата, призваного по мобілізації, розвідника - снайпера 2 відділення групи спеціального призначення 3 загону спеціального призначення 8 окремого полку спеціального призначення; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції відповідач звернувся із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить таке судове рішення скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вважає помилковими висновки суду про те, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення було розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 17 лютого 2016 року №501/5/1/210, оскільки означене розпорядження позивача не стосувалося та судом не витребовувалося. Зазначає, що апеляційний суд помилково вважав, що записи на аркушах бесід, згідно з якими ОСОБА_1 не мав бажання продовжувати військову службу, виконано іншою особою, оскільки позивач в судах обох інстанцій не заперечував власноручного виконання ним вказаних записів. Також стверджує, що суд апеляційної інстанції дійшов безпідставного висновку про необізнаність позивача щодо накладених на нього дисциплінарних стягнень, починаючи з лютого 2016 року, оскільки допитані судом першої інстанції свідки та наявні у справі матеріали це спростовують.

Заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 , старший розвідник - снайпер групи спеціального призначення загону спеціального призначення 8 окремого полку спеціального призначення був призваний за мобілізацією, проходив службу у Військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до службової картки позивача 2 лютого 2016 року, 17 лютого 2016 року, 21 березня 2016 року, 12 квітня 2016 року до нього застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді «доган» та «суворих доган» (які оголошувались усно) за порушення розпорядку дня, систематичне порушення розпорядку дня (запізнення на військову службу), відсутність на ранковому шикуванні без поважних причин.

Згідно з актом службового розслідування, затвердженим командиром військової частини 25 квітня 2016 року, старший солдат ОСОБА_1 був відсутній на ранковому шикуванні 15 квітня 2016 року та прибув на службу близько 10 год. 00 хв., чим грубо порушив вимоги статей 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Факт запізнення на військову службу старшого солдата ОСОБА_1 підтвердили у своїх поясненнях військовослужбовці групи СпП 3 загону СпП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У письмових поясненнях ОСОБА_1 не заперечував проти викладених обставин.

Наказом командира військової частини від 25 травня 2016 року № 519 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за порушення розпорядку дня (запізнення на військову службу).

Крім того, згідно з актом службового розслідування, затвердженим командиром військової частини 26 квітня 2016 року, старший солдат ОСОБА_1 був відсутній на ранковому шикуванні 21 квітня 2016 року. Після прибуття на службу пояснив, що він був відсутній у зв`язку з сімейними обставинами.

За відсутність позивача на військовій службі 21 квітня 2016 року наказом командира військової частини від 26 квітня 2016 року № 520 до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання «старший солдат».

16 травня 2016 року відбулося засідання атестаційної комісії, яка одноголосно прийняла рішення про звільнення з лав Збройних Сил України за службовою невідповідністю солдата ОСОБА_1 (витяг із протоколу засідання атестаційної комісії від 16 травня 2016 року № 13).

Наказом командира 8 окремого полку спеціального призначення (по особовому складу) від 19 травня 2016 року № 46-к старшого солдата ОСОБА_1 , старшого розвідника - снайпера групи спеціального призначення загону спеціального призначення 8 окремого полку спеціального призначення звільнено у запас за пунктом «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність), без права носіння військової форми одягу.

Відмовляючи у задоволенні позову судом першої інстанції враховано негативну службову характеристику позивача та наявність у нього накладених раніше дисциплінарних стягнень за порушення дисципліни, що свідчить про неналежне відношення до виконання обов`язків військової служби та невідповідність високому званню військовослужбовця Збройних Сил України.

Приймаючи протилежне рішення та поновлюючи позивача на службі апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи містять суперечності щодо обставин його звільнення, а саме: оскаржуваним наказом звільнено позивача з військової служби, тоді як згідно з наказом № 520 від 26 квітня 2016 року на позивача накладене дисциплінарне стягнення у вигляді судової догани за запізнення на військову службу. До того ж, на переконання суду, відповідач не надав доказів, які б підтверджували факт обізнаності позивача щодо накладення на нього дисциплінарних стягнень, про які зазначено в службовій картці.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок, у тому числі, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі статтею 17 Статуту внутрішньої служби на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до статті стаття 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24 березня 1999 року № 551-XIV у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно з підпунктом «е» пункту частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду звільняються військовослужбовці з військової служби через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 228 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), звільнення з військової служби через службову невідповідність здійснюється, зокрема, в разі застосування до військовослужбовця відповідного дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Пунктом 238 Положення № 1153/2008 передбачено, що наказ про застосування до військовослужбовця такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, є підставою для видання наказу про його звільнення.

Під час проведення мобілізації підставою видання наказу про звільнення через службову невідповідність осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (крім прапорщиків і мічманів) є також рішення посадової особи, визначеної пунктом 225 цього Положення, про звільнення за підставою, визначеною підпунктом «е» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з пунктом 246 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, до яких згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України застосовано таке стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, або військовослужбовці визначеної законодавством категорії, стосовно яких прийнято рішення про звільнення з військової служби через службову невідповідність під час проведення мобілізації, звільняються з військової служби на підставах, передбачених підпунктом «е» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Судом першої інстанції встановлено факти порушення ОСОБА_1 службової дисципліни та невиконання ним своїх службових обов`язків, внаслідок чого позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Виходячи зі змісту підпункту «е» пункту частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» невиконання військовослужбовцем покладених на нього службових обов`язків є підставою для звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Вирішуючи спір апеляційний суд виходив з того, що відповідачем не надано суду розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 17 лютого 2016 року №501/5/1/210, яке зазначене як підстава для звільнення позивача в наказі від 19 травня 2016 року №46-к.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, підставою для звільнення ОСОБА_1 було невиконання ним службових обов`язків та відповідна рекомендація атестаційної комісії. У касаційній скарзі відповідач наголошує на тому, що розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 17 лютого 2016 року № 501/5/1/210 судом не витребовувалось, воно є внутрішнім документом військової частини, який роз`яснює положення чинного законодавства і жодним чином не стосується обставин звільнення позивача зі служби.

Також, суд апеляційної інстанції посилався на певні суперечності в описі обставин звільнення позивача, а саме на те, що по факту його запізнення на службу, що було підставою для звільнення зі служби, до нього застосоване дисциплінарне стягнення «сувора догана» згідно з наказом командира військової частини від 26 квітня 2016 року №520.

Водночас, як було встановлено судом першої інстанції, позивач неодноразово порушував дисципліну, в тому числі, спізнювався на службу. При цьому сувора догана, накладена на позивача згідно з наказом командира військової частини від 26 квітня 2016 року № 520 (а.с. 34), стосувалася обставин його невиходу на службу 21 квітня 2016 року, тоді як позивача звільнено не конкретно за вказаний проступок, а за низку порушень ним службової дисципліни та невиконання ним своїх службових обов`язків протягом лютого квітня 2016 року.

Крім того, за змістом статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення рядовим оголошується особисто чи перед строєм. Дисциплінарні стягнення можуть також оголошуватися в письмовому наказі.

Статтями 106, 107 Дисциплінарного статуту визначено, що усі дисциплінарні стягнення (крім зауваження), передбачені цим Статутом, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця. Кожний військовослужбовець один раз на рік повинен ознайомитися із своєю службовою карткою й розписатися про це.

Так, у службовій картці ОСОБА_1 міститься інформація про застосовані до нього дисциплінарні стягнення, при цьому позивач не виявляв бажання ознайомитися із своєю службовою карткою. Суди не встановили, що позивач оскаржував застосовані до нього дисциплінарні стягнення, ні усні, ні ті, що оголошувалися в письмових наказах.

Згідно зі службовими характеристиками ОСОБА_1 , складеними у травні 2016 року, останній постійно уникає виконання службових обов`язків, неодноразово порушує військову дисципліну, запізнюється на шикування, не заперечує свого небажання служити в Збройних Силах України. За висновком безпосереднього начальника ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає.

Що стосується наявних у справі позитивних службових характеристик ОСОБА_1 , датованих березнем 2015 року та лютим 2016 року, та які були взяті до уваги судом апеляційної інстанції, то Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що характеристика на військовослужбовця видається відповідно до тієї поведінки, які особа демонструє станом на час складання характеристики.

Таким чином, звільнення позивача через службову невідповідність здійснено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом. Судом першої інстанції не встановлено будь-яких порушень при проведенні службового розслідування чи звільненні позивача.

Доводи, викладені у касаційній скарзі Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , знайшли своє підтвердження в ході касаційного розгляду справи.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Військової частини - польова пошта В 4252 грошового забезпечення в сумі 9187,58 грн не є предметом касаційного оскарження, оскільки позивач у цій частині його не оскаржував, і апеляційний суд, відповідно, його не переглядав.

Отже, судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, у зв`язку з чим постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі судового рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року скасувати і залишити в силі постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

В.М. Шарапа