Справа № 489/2075/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 р.м. ОдесаСправа № 489/2075/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Рум'янцева Н.О.
П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Коваля М.П.

За участю: секретаря - Пальоної І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції в м. Миколаєві Швачко В.М. про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 22.04.2017 року Серії БР №457501 по справі про адміністративне правопорушення; провадження по адміністративній справі закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення; зобов'язати Управління національної поліції м. Миколаїв не передавати стягнення до виконавчої служби України на час розгляду справи на виконання, а також не передавати постанову Серії БР №457501 на виконання до набрання нею законної сили та розгляду справи.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки поліцейського про порушення позивачем правил дорожнього руху не відповідають дійсності, не ґрунтуються на законі та не враховують всіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Разом з цим, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції грубо порушено правила щодо належного та всебічного її розгляду, у тому числі, щодо забезпечення позивача правовою допомогою та перекладачем, відкладення розгляду справи на іншу дату та вирішення її за місцем знаходження органу поліції. Зазначені обставини свідчать про неправомірність рішення відповідача, його необґрунтованість та наявність безумовних підстав для його скасування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, під час патрулювання 22.04.2017 року о 21:00 годині інспекторами патрульної поліції м. Миколаєва Департаменту патрульної поліції Швачко В.М., Нирковим О.В. та Миловановим Є.В. виявлено здійснення водієм транспортного засобу Suzuki SX4 з державним номерним знаком НОМЕР_1 зупинки ближче 10 метрів до вул. Чкалова, при цьому з відкритими водійськими дверцями, чим порушено п.п. «ґ» п. 15.9 та п. 15.13 Правил дорожнього руху України.

З метою встановлення причини правопорушення працівники поліції запросили у водія документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху України.

На вимогу поліцейського позивач надав посвідчення водія та реєстраційні документи.

У зв'язку із не пред'явленням позивачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів інспектор роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції в м. Миколаєві Швачко В.М. вбачав в діях ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого п.п. «ґ» п. 2.1 Правил дорожнього руху, та відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП виніс постанову від 22.04.2017 року Серії БР №457501 про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, посилаючись на її безпідставність, необґрунтованість і невідповідність чинному законодавству, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного стягнення та підтвердження належними і допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, у зв'язку із чим не вбачав підстав для скасування рішення суб'єкта владних повноважень та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, проте такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Відповідно до п.п. «ґ» п. 2.1 Правил від 10.10.2001 року №1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови, колегія суддів встановила, що накладення адміністративного стягнення на позивача у розмірі 425 грн. відбулось на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП, згідно якої керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з цим, вказане правопорушення виявлено під час допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху, передбачених п.п. «ґ» п. 15.9 та п. 15.16, а саме в результаті здійснення зупинки транспортного засобу ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини та із залишеними відчиненими дверцятами транспортного засобу.

Таким чином, вимога поліцейського про надання позивачем обов'язкових документів, у тому числі полісу обов'язкового страхування, виникла у зв'язку із виявленням правопорушення, тобто за наявності правових підстав.

Також, апеляційним судом з'ясовано, що стягнення за порушення позивачем правил зупинки до позивача не застосовувалось.

Водночас, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідач підтвердив відеозйомкою події на місці вчинення адміністративного правопорушення, з якої вбачається, у тому числі забезпечення поліцейським прав водія на надання пояснень, роз'яснення обставин, з приводу яких розглядається справа, а також норм законодавства, які порушені водієм, надання можливості водію спростувати виявлені порушення та надання відповідних пояснень чи клопотань за їх наявності.

Колегія суддів враховує те, що позивач самостійно приймав участь у справі, надав документи, необхідні для встановлення його особи та врахування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим спростовуються його доводи про те, що правила дорожнього руху порушено іншою особою.

При цьому, як вбачається із наданих відповідачем доказів, позивач під час розгляду справи категорично відмовлявся від виконання вимог поліцейського, направлені на всебічний та повний розгляд справи, будь-яких заяв чи клопотань до завершення розгляду справи не надав, постанову у справі про адміністративне правопорушення отримати відмовився, що стало підставою для надсилання її водію засобами поштового зв'язку.

Також, колегія суддів враховує, що виявлене адміністративне правопорушення позивач не спростував і наданим до апеляційної скарги полісом №АК/3780116 від 22.04.2017 року, оформленим о 22:00 годині, тобто після виявленого адміністративного правопорушення та розгляду справи поліцейським.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний документ апелянт не надав до суду першої інстанції і не обґрунтував неможливість його подання, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 308 КАС України позбавляє апеляційний суд можливості врахувати даний доказ на спростування фактів, встановлених судом першої інстанції під час розгляду справи.

Здійснюючи провадження про адміністративне правопорушення, поліцейський обґрунтовано врахував не пред'явлення водієм-позивачем обов'язкових документів для перевірки, поважних чи об'єктивних причин їх відсутності позивач під час розгляду справи не навів, наявність обставин для звільнення від обов'язкового страхування не зазначав, у зв'язку із чим апеляційний суд вважає, що прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення відбулось із повним дотриманням правил ч. 1 ст. 126, ст. 280 КУпАП.

Оскільки зафіксоване у постанові порушення позивачем правил дорожнього руху знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, висновки поліцейського про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення є правильними.

У зв'язку із чим колегія суддів вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось у відповідності до чинного законодавства та підстави для скасування рішення суб'єкта владних повноважень відсутні.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, а саме про порушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123) розглядають органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 254 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених, зокрема, ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Вказані правила кореспондуються із приписами ч. 5 вказаної статті КУпАП (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якої, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з цим, згідно із ч. 6 ст. 276 КУпАП Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки виявлене відповідачем адміністративне правопорушення не підлягає оформленню протоколом, колегія суддів вважає, що розгляд питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності має відбуватись на місці його вчинення шляхом складання відповідної постанови, тобто за правилами ч. 4 ст. 258 КУпАП, що кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 276 КУпАП.

За таких обставин, складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці його вчинення і без оформлення протоколу відбулось із повним дотриманням вищенаведених правових норм.

Разом з цим, аналіз наведених норм показав, що розгляд такої справи носить спрощений порядок і не передбачає її відкладення, відтермінування тощо.

Отже, під час розгляду такої справи на особу, яка притягується до відповідальності, також покладається обов'язок щодо забезпечення цього провадження повнотою та всебічністю, в тому числі невідкладеного пред'явлення документів, необхідних для вирішення справи, забезпечення поліцейського можливістю вирішити питання чи клопотання, що виникають під час розгляду справи тощо.

З огляду на те, що відповідних дій позивач під час розгляду справи категорично вчиняти відмовлявся, відповідних клопотань чи заяв до її закінчення не подав, а під час розгляду справи інспектором були роз'яснені позивачу його права, обставини, з приводу яких розглядається справа, норми законодавства, що встановлюють відповідний обов'язок водія і наслідки його не виконання, порядок відповідальності тощо, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні обставини для перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Водночас, колегія суддів враховує, що за змістом п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, як Кодексом України про адміністративні правопорушення так і Законом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначено як обов'язковий документ, який повинен мати водій транспортного засобу, а з огляду на спрощеність справи про адміністративне правопорушення у разі не виконання такого обов'язку, не складання протоколу з приводу події не позбавляє орган поліції можливості здійснювати контролюючі функції та застосовувати до порушника відповідний вид стягнення.

З огляду на наведене, оскільки притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось у відповідності до чинного законодавства та обґрунтовано, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування рішення суб'єкта владних повноважень та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Частиною 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, зокрема, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення вищенаведених правил адміністративного процесуального законодавства, рішення суду першої інстанції прийнято в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, проте під час розгляду справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції в м. Миколаєві Швачко В.М. про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль