Справа № 653/4744/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р. м. ОдесаСправа № 653/4744/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

при секретарі Кучмій І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області, а саме: зобов'язання зарахувати період роботи на Джанкойській дистанції сигналізації і зв'язку Придніпровської залізниці на посаді електромонтера СЦБ 5 розряду з 17 червня 1980 року по 30 вересня 2004 року до трудового стажу.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року відмолено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позивних вимог, так як період роботи позивача з 17 червня 1980 року по 30 вересня 2004 року, підтверджується записами трудової книжки та довідкою підприємства «Кримська залізниця» № 111 від 20 листопада 2017 року, а тому відмова відповідача у зарахуванні вказаного періоду роботи до трудового стажу є противоправною.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як підстав для застосування довідки підприємства «Кримська залізниця» № 111 від 20 листопада 2017 року немає.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся із заявою до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, до вказаної заяви додано копію трудової книжки та копію довідки № 111 від 20 листопада 2017 року, якою підтверджено, що позивач працював на Джанкойській дистанції сигналізації і зв'язку Придніпровської залізниці, у період з 17 червня 1980 року по 30 вересня 2004 року.

В свою чергу, 04 грудня 2017 року пенсійним органом надіслано позивачу лист, яким повідомлено, що він не має підстав для застосування вказаної довідки для призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Не погоджуючись з отриманою відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як надана позивачем довідка не підтверджує наявного у нього трудового стажу, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 21 Конституції України встановлено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Між тим, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ст. п. 1 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

При цьому, частиною 3 вказаної статті встановлено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач, за наслідком досягнення ним пенсійного віку, звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком.

При цьому, позивачем надано до пенсійного органу документи, що на його думку підтверджують розмір наявного у нього трудового стажу.

В свою чергу, листом пенсійного органу від 04 грудня 2017 року повідомлено позивача, що надана ним довідка № 111 від 20 листопада 2017 року Федерального державного унітарного підприємства «Кримська залізнична дорога» видана на тимчасово окупованій території та не може бути використана для призначення пенсії.

Внаслідок чого, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про зобов'язання пенсійного органу включити період роботи з 17 червня 1980 року по 30 вересня 2004 року у Джанкойській дистанції сигналізації і зв'язку Придніпровської залізниці на посаді електромонтера до його трудового стажу.

Між тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В даному випадку, як зазначалось колегією суддів вище, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, із вищевикладених положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що за наслідком надходження заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів територіальний орган Пенсійного фонду зобов'язаний прийняти рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

В свою чергу, у наданій пенсійним органом відповіді, що викладена у формі листа, не зазначено про відмову у задоволенні заяви позивача про призначення пенсії, а тому колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин, всупереч вимогам ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійним органом не прийнято відповідного рішення по суті поданої позивачем заяви.

Між тим, колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що вирішення заявлених позовних вимог позивача про зобов'язання пенсійного органу включити період роботи у Джанкойській дистанції сигналізації і зв'язку Придніпровської залізниці на посаді електромонтера до його трудового стажу, не є ефективним способом відновлення його порушених прав, так як у межах спірних правовідносин позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, яка не розглянута у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та визнати протиправною допущену пенсійним органом бездіяльність щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії, у порядку та у строки, визначені ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати пенсійний орган розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, згідно ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне надати правову оцінку відмові пенсійного органу у зарахуванні періоду стажу позивача до його трудового стажу на підставі наданої довідки.

В даному випадку, період роботи позивача з 17 червня 1980 року по 30 вересня 2004 року у Джанкойській дистанції сигналізації і зв'язку Придніпровської залізниці на посаді електромонтера підтверджується наданою ним довідкою № 111 від 20 листопада 2017 року Федерального державного унітарного підприємства «Кримська залізнична дорога».

В даному випадку, пенсійним органом не прийнято відповідної довідки, посилаючись на те, що вона видана установою, яка розташована на тимчасово неконтрольованій Україною території.

Так, колегія суддів вважає, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються безумовно незаконною, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України.

При цьому, в межах спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач є громадянином України, права і свободи якого безпосередньо гарантується Конституції України.

В свою чергу, позивач в жодному разі не може бути позбавленим права на соціальний захист із незалежних від нього підстав, якщо він має відповідне право.

В даному випадку, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», які полягають у тому, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Відповідна правова позиція віднайшла своє відображення і у практиці Верховного Суду з аналогічних правовідносин, зокрема, у постанові від 22 листопада 2018 року (справа №510/1661/16-а), постанові від 20 листопада 2018 року (справа № 227/4312/16-а), постанові від 22 жовтня 2018 року (справа №235/2357/17).

При цьому, той факт, що через окупацію АР Крим пенсійний орган позбавлений можливості провести перевірку відповідності наданої довідки первинним документам, не може покладати надмірний тягар на позивача у доведенні наявного у нього трудового стажу.

Більш того, період роботи позивача, зазначений у наданій довідці підтверджено записами в наданих копіях його трудової книжки, що завірені службовими особами органу державної влади.

В свою чергу, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вищевикладеним обставинам, а як наслідок зроблено передчасний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Тому, беручи до уваги, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року - скасувати та прийняти у справі нове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною допущену бездіяльність щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, у порядку та у строки, що визначені ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, згідно ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням викладених у даному судовому рішенні висновків.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги, у розмірі 1 600,00 (одна тисяча шістсот) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Головуючий: Яковлєв О.В.
Судді: Градовський Ю.М. Крусян А.В.