Справа № 817/1476/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1748/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.,

за участю представника відповідача Верещук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року, прийняте суддею Комшелюк Т.О. у місті Рівному о 15 годині 48 хвилині у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Рівненській області ) про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом №П-6702/0-8212/0/6-17 від 26 грудня 2017 року, зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (па місцевості) площею 0,0703га, яка розташована в Садово-городньому товаристві «Пролісок» на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що член садівницького товариства має право на приватизацію земельної ділянки. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач з 16.07.2017 року ( з часу затвердження загальними зборами членів СГТ «Пролісок» рішення правління про включення позивача в члени) є членом товариства, проте, із поданої товариством довідки позивач земельною ділянкою користується з 2010 року, що є суперечливим з приводу періоду права користування.

Судом акцентовано, що право користування земельною ділянкою садівничого товариства виникає у громадянина з часу прийняття його в члени такого товариства. Отже, відмова правомірна.

З приводу надання рішення позивачем, то відповідач не є правим, оскільки рішенням про надання земельної ділянки в товаристві є протокол загальних зборів.

Не погоджується суд із доводами відповідача про наявність у даному спорі у нього дискреційних повноважень.

Маються покликання на рішення ВСУ від 16.09.2015 року №21-1465а15, Конвенцію, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства», «Гурепка проти України», «Гарнага проти України».

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд не перевірив дії відповідача з приводу відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою в порядку ст.118 Земельного кодексу України. Звертає увагу, що Земельним кодексом України (надалі - ЗК України) передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу. Покликається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.02.2018 року у справі №545/808/17.

Судом не перевірено, що підставою для відмови була невідповідність інформації в поданих документах щодо періоду користування спірною земельною ділянкою.

Позивач в повній мірі виконав обов'язок щодо надання документів до клопотання згідно переліку, визначеного ст.118 ЗК України. Також відсутні докази, що позивач звернувся в порядку ч.1 ст.118 ЗК України, а не ч.6 ст.118 ЗК України.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

ГУ Держгеокадастру у Рівненській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення про надання дозволу може бути прийняте за умови підтвердження факту користування земельною ділянкою належним документом, рішенням розпорядника землі про надання земельної ділянки в користування.

Підставою для відмови була відсутність зазначеного документу, а долучено витяг з протоколу про вступ в товариство, довідку про членство в товаристві, та що користується з 2010 року земельною ділянкою по даний час, що є недостатнім, так як є суперечність в періоді користування земельною ділянкою. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.04.2001 року рішенням Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області №114 затверджений проект відведення земельної ділянки СГТ «Пролісок» для ведення колективного садівництва-городництва та надана в постійне користування земельна ділянка площею 23,7га.

22.11.2001 року, на виконання рішення №114 від 09.04.2001 року, СГТ «Пролісок» виданий державний акт на право постійного користування землею НОМЕР_2.

25.08.2017 року на засіданні правління СГТ «Пролісок» виключено із членів товариства ОСОБА_3 та одночасно включено до членів ОСОБА_2. Вказане рішення оформлено протоколом №20.

16.11.2017 року рішення правління СГТ «Пролісок» про вихід із членів товариства та вступ нових членів, зокрема позивача, затверджене загальними зборами членів, а також затверджений оновлений список членів СГТ «Пролісок», що підтверджується витягом із протоколу №3.

17.11.2017 року СГТ «Пролісок» видана позивачу довідка про те, що останній дійсно являється членом садово-городнього товариства «Пролісок». Згідно схеми в його користуванні знаходиться земельна ділянка №25, черга І для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0703га.

При цьому, як вбачається із вказаної довідки, ОСОБА_2 добросовісно, відкрито і безперервно користувався даною земельною ділянкою з 2010 року і користується по даний час.

26.12.2017 року відповідач листом №П-6702/0-8212/0/6-17 відмовив у задоволенні клопотання позивача, мотивуючи відмову тим, що в поданих матеріалах існує невідповідність щодо наявності у користуванні бажаної земельної ділянки, так як згідно долученого витягу із протоколу №3 від 16.11.2017 загальних зборів садово-городнього товариства «Пролісок», позивач є членом цього товариства та користуєтесь земельною ділянкою 0,0703 га, яка була надана у користування з 2010 року. Таким чином, рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може бути прийняте за умови підтвердження факту користування земельною ділянкою належним документом, а саме рішенням розпорядника землі. Зважаючи на те, що до клопотання не додано рішення про надання позивачу земельної ділянки у користування, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області відмовляє у його задоволенні.

Відповідно до ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї)

За приписами ст.35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

До земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства.

Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

Аналіз наведеної норми дає підстави стверджувати, що член садівницького товариства має право на приватизацію земельної ділянки.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень, відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17.

Апеляційним судом з матеріалів справи встановлено, що ГУ Держгеокадастру у Рівненській області відмовило ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (па місцевості) площею 0,0703 га через невідповідність щодо наявності у його користуванні бажаної земельної ділянки, тобто з підстави, не передбаченої ст.118 ЗК України, а тому така відмова є неправомірною.

З приводу позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (па місцевості) площею 0,0703га, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про ГУ Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом 13 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З наведеного вбачається, що ГУ Держгеокадастру у Рівненській області має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність.

Положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не мають втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

У зв'язку із цим, колегія суддів вважає, що у цій справі найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права є визнання відмови відповідача протиправною, скасування його рішення та зобов'язання розглянути клопотання позивача повторно.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 285/1538/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі №817/1476/18 та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, викладене в листі №П-6702/0-8212/0/6-17 від 26 грудня 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області () повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) від 28.11.2017 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0703, яка розташована в садово - огородньому товаристві «Пролісок» на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Врешті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області () судові витрати на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в розмірі 1762 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повний текст судового рішення виготовлено 03.12.2018 року.