Справа № 1840/3007/18
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р. Справа № 1840/3007/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Провозіна О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мельник Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 1840/3007/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Управління Держпраці у Сумській області

про визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Сумській області (далі - відповідач), в якій просить визнати неправомірними дії управління Держпраці у Сумській області щодо розгляду справи про накладення штрафу за результатами інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 16 квітня 2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.04.2018 у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в якому здійснює господарську діяльність позивач, посадовими особами відповідача було проведено інспекційне відвідування з питань дотримання вимог законодавства про працю, за результатами якого складено акт та припис. ФОП ОСОБА_3 не погодився з актом та приписом за результатами перевірки та письмово повідомив Управління Держпраці у Сумській області, що спірний акт перевірки та припис суперечать дійсним обставинам. В подальшому відповідачем було призначено розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, який, на думку позивача, було здійснено з грубим порушенням передбаченого чинним законодавством порядку, а саме проігноровано прибуття позивача для участі в розгляді справи, можливості надати пояснення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

У письмовому відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що Управлінням було дотримано встановлені чинним законодавством порядок проведення інспекційного відвідування і порядок притягнення до відповідальності позивача. Крім того, відповідач зазначив, що суб'єкт господарювання може поставити питання про необґрунтованість призначення та проведення перевірки, саме на етапі допуску до перевірки, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення державного контролю (нагляду) щодо себе. Враховуючи вищевикладене, оскільки контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки, оспорювані дії щодо проведення перевірки не є такими, що порушують права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.04.2018 Управлінням Держпраці у Сумській області прийнято наказ № 468 про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (а.с. 20), на підставі якого 16.04.2018 видано направлення на проведення інспекційного відвідування № 164/СМ333 (а.с. 21).

16.04.2018 посадовою особою Управління Держпраці у Сумській області здійснено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за результатами якого складено акт № СМ333/187/АВ (а.с. 22-24) та припис про усунення виявлених порушень № СМ333/187/АВ/П (а.с. 25-26).

26.04.2018 Управлінням Держпраці у Сумській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 № СМ333/187/АВ/П/ТД (а.с. 28), розгляд справи призначено на 11.05.2018 о 9:30 год., про що позивача повідомлено листом від 03.05.2018 № 15-28/02/2716/2018 (а.с. 29).

За клопотанням позивача від 10.05.2018 (а.с. 30) Управлінням Держпраці у Сумській області перенесено розгляд справи про накладення штрафу на 17.05.2018 о 8:00 год., про що позивача повідомлено листом від 11.05.2018 № 15-28/02/2938/2018 (а.с. 32).

17.05.2018 відповідачем розглянуто справу про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 та прийнято постанову № СМ333/187/АВ/П/ТД-ФС, яку направлено позивачу листом від 21.05.2018 № 15-28/02/3083/2018 (а.с. 33).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 по справі № 818/2196/18, яке набрало законної сили 13.09.2018, скасовано постанову Управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу від 17.05.2018 № СМ333/187/АВ/П/ТД-ФС (а.с. 64-67).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» поширюється на відносини пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно частини 4 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці виконавчих органів міських рад з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин.

Згідно із ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. N 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Згідно із п. 3-6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. N 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів. Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем було порушено його права на участь у розгляді справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, на надання пояснень по справі.

Проте, суд не бере до уваги вказані аргументи позивача, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 4 ст. 125 КАС України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке виникло внаслідок існування юридичного спору між особою, та, в даному випадку, суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізаціїїї права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв'язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об'єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв'язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Суд зауважує, що у даному випадку контролюючим органом реалізована його компетенція на розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю шляхом прийняття постанови про накладення штрафу, яка була скасована рішенням суду, що набрало законної сили. Отже, порушені права позивача були належним чином захищені.

При цьому, самі по собі дії відповідача щодо розгляду справи про накладення штрафу не створюють жодних юридичних наслідків для позивача, а отже не є такими, що порушують права та інтереси позивача шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків.

Щодо твердження позивача про ігнорування прибуття позивача для участі в розгляді справи про накладення штрафу, незапрошення його до місця проведення розгляду справи про накладення штрафу та розгляду справи за відсутності представника позивача незважаючи на його фактичну присутність у приміщенні Управління Держпраці у Сумській області, суд зазначає, що у встановлений час (17.05.2018 о 08 год. 00 хв.) позивач та його представник вчасно на розгляд справи не прибули, що не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні. За таких обставин, суд не бере до уваги аргументи представника позивача щодо порушення Управлінням Держпраці у Сумській області порядку проведення розгляду справи про накладення штрафу у цій частині.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання неправомірним дій управління Держпраці у Сумській області щодо розгляду справи про накладення штрафу за результатами інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 16 квітня 2018 року є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Сумській області про визнання дій неправомірними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 30.11.2018.