Справа № 1340/4760/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/4760/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2018 року м.Львів
Львівський окружний адміністративний суд, у складі:
Головуючого - судді Мричко Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Мусій С.В.,
представника відповідача ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФ України у Львівській області, Відповідач) в якій просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенню ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі заяви позивача від 18.09.2018 року;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262- XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 07.08.2018 року.
Позовні вимоги обгрунтовані наступним. Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.
Відповідач позов не визнає. Представник відповідача подав суду відзив на позов (арк. справи 46-49), в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1Т у повному обсязі. Посилається на те, що згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 у справі № 813/1058/18, зараховано до стажу служби в поліції ОСОБА_1, як військову службу в Збройних силах України з 22 серпня 1994 року до 15 червня 1997 року. Зазначає, що вказаним рішенням суду жодних зобовязань на ГУ ПФ України у Львівській області не покладено, тому розглянувши заяву Позивача та надісланий Третьою особою пакет документів, ГУ ПФ України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років Позивачу.
Згідно з ухвалою від 17.10.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Суд, на підставі статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, до участі у справі залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ГУ НП у Львівській області.
12.11.2018 Позивач подав суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що станом на день звернення із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років (18.09.2018) та станом на день направлення Відповідачем листа Третій особі про повернення матеріалів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (04.10.2018), Позивач не мав права на будь-який інший вид пенсії, окрім, як права на пенсію за вислугу років і така йому призначена не була.
12.11.2018 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав повністю. Просив позов задовольнити повністю.
У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
У судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги Позивача підтримав повністю.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
Згідно з наказом ГУ НП у Львівській області від 06.08.2018 № 528 о/с «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції (через хворобу) Зазначено, що стаж служби в поліції для призначення пенсії та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить 23 роки 09 місяців 08 днів (арк. справи 15).
Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 8 ОСОБА_4 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.
Статтею 46 ОСОБА_4 України, закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 58 ОСОБА_4 України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_4 України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (надалі - Закон № 2262) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно із пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини пятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби), в тому числі, поліцейські.
Відповідно до статті 2 Закону № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Пунктом «а» статті 12 Закону № 2262 встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262 порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (надалі - Порядок).
При вирішенні спору, суд виходив з наступних мотивів.
Суд встановив, що згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 у справі № 813/1058/18 (набрало законної сили 15.05.2018) зобовязано ГУ НП у Львівській області зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 як військову службу в Збройних Силах України період з 22 серпня 1994 року до 15 червня 1997 року, відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2009 у справі № 2а-8682/08/1370.
Як вбачається із складеного ГУ НП у Львівській області розрахунку вислуги років на пенсію, в календарному обчисленні вислуга років ОСОБА_1 служба у ЗСУ, служба в ОВС складає 23 роки 09 місяців 08 днів.
Таким чином, загальна вислуга років Позивача відповідає вимогам пункту «а» статті 12 Закону № 2262 для призначення позивачу пенсії за вислугу років.
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.
Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у Позивача права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та відмова у призначенні пенсії порушує його конституційне право на соціальний захист.
При цьому, суд враховує, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (надалі - Порядок № 3-1).
Пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (надалі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 14 Порядку № 3-1).
Відповідно до статті 49 Закону № 2262 пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.
Пунктом 17 Порядку № 3-1 чітко встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.
Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

З аналізу наведеного видно, що орган, який призначає пенсію зобовязаний після надходження від уповноважених структурних підрозділів міністерств та відповідних служб подання прийняти мотивоване рішення, оформлене протоколом.

Однак, ГУ ПФ України у Львівській області, отримавши від ГУ НП у Львівській області подання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років вищевказані вимоги Порядку не виконало, а листом від 04.10.2018 № 19360/03.29-15 неправомірно, поза межами правового поля, повернуло без виконання надіслані документи, чим грубо порушило вищезазначені норми чинного законодавства.

Згідно з статтею 19 ОСОБА_4 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги Позивача є обгрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, суд вважає, що такі слід стягнути на користь Позивача, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Під час звернення до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір, що підтверджується квитанціями № 1, № 2 від 12.10.2018 (арк. справи 4-5).

Керуючись статтями 2, 5-11, 12, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) щодо відмови у призначенню ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідно до заяви від 18.09.2018 року.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місце знаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) призначити ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 07.08.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1409 (одну тисячу чотириста девять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.11.2018.

Суддя Мричко Н.І.