Справа № 826/7318/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7318/18 Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко Н.М.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку призначеної в червні 2012 року пенсії відповідно до ст. 37 «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в розмірі 80 % суми заробітної плати, яку отримував перед звільненням і з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 15.06.2017 перерахунок призначеної в червні 2012 року пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, в розмірі 80 % суми заробітної плати, яку отримував перед звільненням і з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на основі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 9-1-12/1381 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців підряд перед зверненням за пенсією) за № 9-1-12/1382, що були видані управлінням справами Верховної Ради України 14.08.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, яка призначена йому у зв'язку із досягненням 60-річного віку відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в розмірі 80 % суми заробітної плати (а. с. 17).

17.10.2017 позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії державного службовця з 15.06.2017 відповідно до ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ, виходячи із суми заробітної плати, яку він отримував безпосередньо перед звільненням і з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на основі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 9-1-12/1381 від 14.08.2017 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців підряд перед зверненням за пенсією) за № 9-1-12/1382 від 14.08.2017, що видані Управлінням справами Верховної Ради України (а. с. 15).

Листом № 65285/08 від 16.11.2017 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу в задоволенні відповідної заяви, оскільки Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII перерахунок пенсій державного службовця не передбачений, а тому для проведення перерахунку призначеної пенсії, як державному службовцю, немає законних підстав (а. с. 16).

Вважаючи відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у здійсненні перерахунку призначеної в червні 2012 року пенсії державного службовця з 15.06.2017 відповідно до статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ, в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, протиправною і такою, що порушує право позивача на перерахунок раніше призначеної пенсії на умовах та в розмірі, передбаченому цим Законом на момент її призначення, ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дії відповідача щодо відмови ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку призначеної пенсії є правомірними та обґрунтованими, оскільки норми закону відповідно до яких позивач просив здійснити перерахунок пенсії, а саме статті 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 втратили чинність, тоді як Закон України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10.12.2015, що діє з 01.05.2016 не передбачає перерахунку раніше призначених пенсій у зв'язку з підвищенням окладів працюючих державних службовців та прирівняних до них осіб, у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивач має право на перерахунок пенсії державного службовця відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про державну службу», у редакції на час призначення йому пенсії, з огляду на що, відмова відповідача здійснити такий перерахунок пенсії є неправомірною.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Умови та порядок перерахунку пенсій державним службовцям були визначені постановою Кабінету Міністрів України № 865, зокрема у пунктах 4, 5, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01.12.2015, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України № 1013 не містить.

Отже, з 01.12.2015 по 01.05.2016 чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому, чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

З 01.05.2016 набув чинності Закон Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» у зв'язку з чим положення Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» частково втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Натомість у ст. 90 Закону № 889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що на час підвищення посадових окладів державних службовців та на час звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ втратила чинність, а діюче законодавство не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 466/6966/17, від 31.07.2018 у справі № 509/3378/16-а, від 22.08.2018 у справі № 750/11530/16-а та від 29.08.2018 у справі № 555/2183/16-а.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 передбачено, що зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватись відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Посилання апелянта на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися є безпідставним, оскільки відсутність правового врегулювання не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку органів Пенсійного фонду.

Також, безпідставним є посилання апелянта на те, що відповідно до статті 58 Конституції України права на перерахунок пенсії не можуть бути позбавлені державні службовці, які вже вийшли на пенсію, оскільки право на перерахунок пенсії у відповідної особи виникає станом на час виникнення обставин, з якими особа пов'язує право на такий перерахунок, а не з часу її виходу на пенсію.

Крім того, безпідставними є посилання апелянта на висновки Європейського суду з прав людини щодо дотримання державою принципу «правомірних (законних) очікувань». Так, у справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26.06.2014, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Однак, не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Колегія суддів звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки скасовано норми законодавства, які передбачали право особи на перерахунок пенсії державних службовців, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає «законних сподівань» на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 03.12.2018.

v