Справа № 448/1650/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/731/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Гуликом А.Г. у м. Львові о 16:16 год., повний текст складений 21.05.2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Мостиського районного суду Львівської області з позовом до відділу з питань призначення та перерахунку пенсій у Мостиському районі Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача у призначенні їй дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства та зобовязати відповідача призначити їй таку пенсію з 10.11.2017 року відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою від 22.12.2017 року Мостиський районний суд Львівської області передав справу на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 12.04.2018 року Львівський окружний адміністративний суд замінив первісного відповідача його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

ОСОБА_1 оскаржила рішення суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що нормами законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено такої обовязкової умови призначення пенсії, як встановлення дитині інвалідності до досягнення нею шестирічного віку. Також позивач вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що подана нею заява про призначення пенсії не відповідала вимогам, встановленим законодавством, оскільки подала належну заяву, до якої додала всі необхідні документи, а відповідач вирішив її заяву по суті.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

ГУ ПФУ у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому виклало свої заперечення проти вимог та доводів апеляційної скарги. Зазначило, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін.

Свої заперечення проти апеляційної скарги мотивує тим, що син позивача визнаний інвалідом з дитинства з 28.10.2002 року, тобто у віці восьми років, а для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства необхідно, щоб інвалідність була встановлена дитині до досягнення шестирічного віку. Також позивач не надала висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її інвалідом до досягнення шестирічного віку.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили задовольнити її в повному обсязі. Також надали пояснення, аналогічні наведеним в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила вимоги апеляційної скарги, просила залишити скаргу без задоволення. Також надала пояснення, аналогічні наведеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення позивача, представника позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи та пенсійної справи ОСОБА_1, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 14.11.2017 року звернулася до відділу з питань призначення та перерахунку пенсій у Мостиському районі Городоцького ОУПФУ у Львівській області із заявою про призначення їй дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства ОСОБА_2

Листом від 20.11.2017 року № 2492/06 Городоцьке ОУПФ України Львівської області повідомило позивача про відмову у призначенні такої пенсії, мотивуючи відмову тим, що для призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства необхідно, щоб інвалідність встановили дитині до досягнення нею шестирічного віку. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 інвалідність встановлено у восьмирічному віці, позивач не має права на отримання пенсії.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що подана позивачем заява за своєю формою та змістом не відповідає вимогам, визначеним Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, а також тим, що до заяви не додано додатків, передбачених вказаним Порядком. Крім того, суд зазначив, що з відповіді відповідача від 20.11.2017 року № 2492/06 вбачається, що при розгляді заяви позивача територіальний орган ПФУ не вирішував питання щодо наявності у ОСОБА_1 права на призначення їй дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов висновку, що питання про призначення пенсії вирішується на підставі заяви, оформленої відповідно до вимог, встановлених вказаним Порядком. Проте, оскільки позивач не зверталася з такою заявою, відповідач не мав підстав для вирішення питання щодо наявності у ОСОБА_1 права на призначення дострокової пенсії і не розглядав цього питання по суті, відповідно, не порушував прав позивача, а тому звернення з даним позовом є передчасним і у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції такими, що суперечать встановленим обставинам справи, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом з письмових і усних пояснень сторін та матеріалів справи, єдиною підставою для визнання протиправною відмови відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 зазначає відсутність у законодавстві норми, яка передбачає таку обовязкову умову призначення пенсії, як встановлення дитині інвалідності до досягнення нею шестирічного віку. В свою чергу, відповідач вважає, що така умова є обовязковою. Тобто між сторонами у справі існує спір по суті щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_1 права на дострокову пенсію за віком як матері інваліда з дитинства.

В той же час, зі змісту рішення суду першої інстанції слідує, що при наданні оцінки правомірності оскаржуваних дій відповідача, суд не надав жодної оцінки доводам, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, а з власної ініціативи вийшов за межі цих доводів та вирішив справу з підстав, на які жодна із сторін не покликалась, а саме, що подана позивачем заява про призначення пенсії за своєю формою та змістом не відповідає вимогам, визначеним законодавством.

На думку колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції порушив визначені ст. 9 КАС України принципи диспозитивності та змагальності в адміністративному судочинстві, а саме вийшов за межі підстав позову. При цьому, судом не наведено мотивів дослідження наявності інших обставин протиправності оскаржуваних дій відповідача, ніж ті, що були наведенні позивачем і з приводу з яких відповідачем надані заперечення.

Крім того, про безпідставність зазначених вище висновків та мотивів свідчить відсутність в матеріалах справи на час її розгляду судом першої інстанції копії заяви ОСОБА_1 від 14.11.2017 року про призначення пенсії, яка знаходилась в матеріалах її пенсійної справи, оскільки копію цієї заяви представник відповідача надав лише на вимогу апеляційного суду в судовому засіданні 26.11.2018 року. При цьому, як вбачається із даної заяви, її форма та зміст повністю відповідають вимогам, встановленим зазначеними вище нормами.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку суд першої інстанції неповно зясував обставин, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, які були недоведеними, порушив норм процесуального права і висновки суду не відповідають обставинам справи.

Водночас, оцінюючи правомірність оскаржуваної відмови відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно зі ст. 26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Абзацом 4 п. 3 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону передбачено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Також ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок).

Згідно з п. 2.18 розділу ІІ цього Порядку, яким визначено перелік документів, необхідних для призначення пенсії, передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Отже, відповідно до змісту наведених норм, при призначенні достроково пенсії матері дитині інваліда з дитинства обов'язковою умовою є надання висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 299035, копія якого є в матеріалах справи.

ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, що підтверджується наданими позивачем копіями довідки МСЕК серії 10ААВ № 905792 від 29.08.2018 року та медичного висновку ЛКК № 141 від 18.05.2017 року. Також із вказаного медичного висновку встановлено, що ОСОБА_2 встановлено інвалідність у восьмирічному віці, що визнається сторонами.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми законодавства та ті обставини, що сину позивача ОСОБА_2 інвалідність була встановлена у восьмирічному віці і до заяви про призначення пенсії від 14.11.2017 року позивач не додала висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що її син мав медичні показання для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, колегія суддів дійшла висновку про правомірність відмови Городоцького ОУПФУ у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими і відхиляє доводи позивача про те, що норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містять вимоги, що обовязковою умовою для призначення дострокової пенсії матері інваліда з дитинства є встановлення дитині інвалідності до досягнення нею шестирічного віку, оскільки такі твердження спростовуються змістом наведених вище положень цих актів законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права складений Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 року у справі № 395/7276/17 (провадження № К/9901/2638/17).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що таке судове рішення не позбавляє ОСОБА_1 права повторно звернутись до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком як матері інваліда дитинства, надавши при цьому висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті, а саме, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1, однак висновки суду щодо підстав такого рішення є помилковими і необґрунтованими, зроблені внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права і невідповідності висновків суду обставинам справи.

Наведені обставини відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України є підставою, зокрема, для зміни рішення суду першої інстанції.

А відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року у справі № 448/1650/17 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 29.11.2018 року