Справа № 1340/5178/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1340/5178/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулкевич В.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ДО «Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова» про визнання протиправними дій, зобовязання виплатити індексацію грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до ДО «Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова» (далі - відповідач), в якій просить :

- визнати протиправними дії відповідача у відношенні до позивача, щодо невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 рік.

- зобов'язати відповідача виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року у сумі 59564,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,що 01.10.2018 ним була подана заява про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення до ДО «Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова», де він перебував на фінансовому забезпеченні, оскільки відповідачем в порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за 2016-2018 роки не виплачувалась позивачу індексація грошового забезпечення.

Відповідачем надано відповідь від 10.10.2018 року № 512, у якій, зокрема,зазначалося, що з 1 січня 2016 року грошове забезпечення військовослужбовцям значно збільшено за рахунок збільшення розмірів його преміювання. Окрім того, порядком проведення індексації грошових доходів населення не передбачено механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди, отже підстав для виплати такої індексації немає. Позивач вважає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення у звязку зі зростанням споживчих цін є обовязковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, тому у звязку з порушенням права на отримання індексації, звернувся із позовом до суду.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки законодавством не передбачений механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Зазначає, що військовослужбовцям Збройних сил України з 01.01.2016 року було значно збільшено грошове забезпечення за рахунок збільшення розмірів їх преміювання. Окрім цього, відповідач зазначив, що є структурним підрозділом органу державної виконавчої влади - Міністерства оборони України, і фінансується за рахунок Державного бюджету, а тому є неприбутковим.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 2009 року ОСОБА_2 проходив службу на посаді начальника відділу аудиту технічного забезпечення Західного територіального управління внутрішнього аудиту.

Наказом Першого заступника Міністра оборони України від 17 вересня 2018 року № 52 позивача було звільнено у запас за підпунктом «к» пункту 2 частини пятої статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу».

01.10.2018 року позивач звернувся до ДО «Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова», де він перебув на фінансовому забезпеченні, із заявою про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за 2016-2018 роки.

10.10.2018 року ДО «Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова» було надано позивачу відповідь № 512 про відмову у нарахуванні та виплаті вказаної індексації з посиланням на відсутність в законодавстві механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

В силу статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Частинами першою та пятою статті 2 Закону встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

В силу частини першої статті 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Приписами частини другої статті 5 Закону передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у звязку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно частини шостої статті 5 Закону проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обовязок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не виплачувалася індексація грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 2016 по 2018 роки.

Посилання відповідача на причину невиплати індексації у звязку з тим, що було значно збільшено грошове забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України є безпідставним, оскільки індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій в оплаті праці та виплачується незалежно від суми грошового забезпечення.

Окрім цього, відсутність коштів для виплати індексації, судом не приймається до уваги, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов'язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Таким чином, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов'язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення в за період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року у сумі 59564,42 грн. підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ДО «Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова» щодо невиплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 рік.

Зобов'язати ДО «Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова» виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року у сумі 59564,42 грн.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.12.2018.

Суддя В.М. Сакалош