Справа № 814/1082/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1082/18

Категорія: 5.1.2 Головуючий в І інстанції:Мороз А.О.

Дата ухвалення рішення 23.07.2018 р.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Стас Л.В.
судді -Турецької І.О.

За участю: секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернулась із адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області, в якому просила суд: визнати протиправним і скасувати рішення № 00049 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 10 квітня 2018 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року позов задоволено.

Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу № 00049, прийняте 10 квітня 2018 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Кіровоградській області, визнано протиправним і скасовано.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого позову, посилаючись, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2018 року відповідачем складено протокол № 00048 про порушення законодавства про рекламу, в якому зазначено, що на склі належного позивачу магазину розміщена реклама у вигляді напису «постійно -70% SALE» без зазначення відомостей про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару, чим порушено вимоги ст. 8 ч. 5 Закону України «Про рекламу».

Того ж дня відповідачем прийнято рішення № 00048 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

Одночасно із прийняттям цього рішення відповідач надіслав позивачу повідомлення-вимогу, яким вимагав від позивача надання інформації про вартість розповсюдженої реклами.

10 квітня 2018 року відбувся розгляд справи про порушення законодавства про рекламу, що оформлено протоколом № 00049.

За результатами розгляду справи, відповідач прийняв спірне рішення № 00049 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким наклав на позивача штраф в розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу, дійшов висновку, що відповідач безпідставно наклав на позивача штраф за порушення законодавства про рекламу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Так, суд першої інстанції послався на те, що позивач розмістив напис «постійно -70% SALE» на склі свого магазину, тобто в місці де товар реалізується, а тому, за правилами ст. 8 ч. 7 Закону України «Про рекламу», такий напис не є рекламою.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що навіть якщо припустити, що напис «постійно -70% SALE» є рекламою, то він містить всю необхідну інформацію, яка передбачена ст. 8 ч. 5 Закону України «Про рекламу».

Колегія суддів, переглядаючи справу в апеляційному порядку, виходить з наступного.

Відповідальність за порушення законодавства про рекламу визначена ст. 27 Закону України «Про рекламу» № 270/96-ВР від 03.07.1996 року, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 27 вказаного Закону відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть: 1) рекламодавці, винні: у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно; 2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами; 3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на: рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдженої реклами; виробників реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості виготовлення реклами; розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Повторне вчинення перелічених порушень протягом року тягне за собою накладення штрафу у подвійному від передбаченого за ці порушення розмірі.

З аналізу наведених положень Закону України «Про рекламу» вбачається, що при застосуванні штрафу до осіб, що здійснили порушення законодавства у сфері реклами, уповноважений орган зобов'язаний визначити конкретний пункт частин 2 та 4 цього Закону, що підлягає застосуванню, тобто, визначити особу, що здійснила порушення, зміст такого порушення та розмір штрафу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, накладаючи на позивача штраф, відповідач, як на підставу для його застосування, послався на положення ч.ч. 2, 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу».

Поряд з цим, наведені положення містять перелік, як осіб, до яких застосовується відповідальність за порушення законодавства про рекламу, так і перелік порушень та розміру штрафу, які підлягають застосуванню.

Водночас, відповідач в оскаржуваному рішенні не визначив конкретні пункти ч.ч. 2, 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу», на підставі яких до позивача застосовується штраф, тобто, не визначив зміст порушення та розмір штрафу, що підлягає застосуванню за Законом України «Про рекламу».

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що за ч.ч. 2, 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу» розмір штрафу застосовується в залежності від вартості реклами, щодо якої встановлені порушення.

Однак, оскаржуване рішення відповідача не містить інформації щодо встановлення наведених складових, що відповідно свідчить про необґрунтованість розміру застосованого штрафу.

В поданій апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що до позивача застосовано штраф у розмірі 1700 грн. оскаржуваним рішенням за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.

Проте, оскаржуване рішення про накладення на позивача штрафу не містить жодних посилань як на підставу для застосування такого штрафу на наведене порушення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідальність за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та відповідно розмір штрафу, що підлягає застосуванню, встановлена ч. 6 ст. 27 Закону України «Про рекламу», проте посилань на наведені положення Закону оскаржуване рішення не містить.

Таким чином, за змістом апеляційної скарги відповідача вбачається, що застосовуючи до позивача штраф оскаржуваним рішенням відповідач виходив із зовсім іншого змісту порушення та інших положень Закону України «Про рекламу», ніж визначено у самому рішенні.

Водночас, за відсутності визначення у рішенні про накладення штрафу його нормативного обґрунтування та змісту порушення, суд не може самостійно визначити вірні положення Закону, що підлягали застосуванню, тим самим підмінивши суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, колегія суддів, враховуючи, що: відповідач не визначив конкретного пункту, на підставі якого застосовано штраф; рішення відповідача про накладення штрафу містить лише загальні положення Закону України «Про рекламу», що визначають відповідальність за порушення у сфері реклами; необґрунтовано застосування розміру штрафу; фактично відповідачем оскаржуваним рішенням застосовано до позивача штраф за порушення, яке не містить оскаржуване рішення, ні щодо змісту, ні щодо нормативного обґрунтування, - приходить до висновку, що оскаржуване рішення про накладення на позивача штрафу є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково не надано оцінку наведеним обставинам.

Суд першої інстанції помилково перейшов до дослідження змісту реклами позивача, не звернувши увагу на те, що відповідачем не визначено конкретно норму Закону України «Про рекламу», за яке накладається штраф, а зазначено лише загальні положення цього Закону, що визначають відповідальність за порушення у сфері реклами. Більш того, порушення, за яке, як вважає відповідач застосовано штраф до позивача, взагалі не зазначено в оскаржуваному рішенні та в рішенні про застосування штрафу відсутні посилання на норми Закону України «Про рекламу», що передбачають відповідальність за таке порушення.

Що стосується посилань апелянта на не визначення судом першої інстанції статусу позивача в якості ФОП, колегія суддів зазначає, що вказані обставини не впливають на права ОСОБА_4 в якості позивача та відповідно не позбавляють її статусу позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає зміні в частині мотивів, з яких суд першої інстанції виходив, задовольняючи заявлені вимоги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року змінити, виключивши мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та визначити мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 03.12.2018 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька