Справа № 204/3412/18(2-а/205/95/2018)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

03 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 204/3412/18(2-а/205/95/2018)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Бишевської Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бабаєва Сеймура Ісмаїловича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бабаєва Сеймура Ісмаїловича, в якому просив:

визнати незаконними дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП;

постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в неавтоматичному режимі серія АР 821260 від 15.05.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 122 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не вчиняв дій, які б могли бути кваліфіковані як правопорушення. Вказує, що відповідачем належним чином не встановлено чи було вчинено правопорушення, не з'ясовано об'єктивну сторону правопорушення та за відсутності будь-яких доказів вчинення правопорушення, незаконно притягнуто позивача до відповідальності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено. Постанову інспектора роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бабаєва Сеймура Ісмаїловича у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 821260 від 15.05.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП скасовано. Провадження у адміністративній справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, 15.05.2018 року закрито.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції

норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивач, в умовах недостатньої видимості «туман», рухався з вимкненим світлом фар, чим порушив пункт 19.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, тому діяв у межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Якщо відповідач не надав відеозапис самого факту правопорушення, це не означає, що особа, яка вчинила проступок має уникнути адміністративної відповідальності, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок.

У відповідності до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови від 15.05.2018 року серія АР №821260 винесеною інспектором роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Бабаєв С. І., 15.05.2018 року 0611 год. 30 хв., ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки ЗАЗ 110218 державний номер НОМЕР_1 по вул. Гречихіна, в м. Дніпрі, в умовах недостатньої видимості «туман» рухався з вимкненим світлом фар, чим порушив вимоги п.19.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення відповідно до у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

Доводи позивача щодо протиправності вказаної постанови ґрунтуються на відсутності факту порушення ним правил дорожнього руху та недоведеності працівником поліції жодними доказами факту вчинення позивачем правопорушення, зокрема, не було туману.

Відповідно до пункту 19.1 «б» ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої:

а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Згідно з частиною 2 статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови позивач в умовах недостатньої видимості «туман» рухався з вимкненим світлом фар.

Позивач заперечуючи вказані обставини, стверджує відсутність туману та про дотримання ним вимог Правил дорожнього руху.

При цьому, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано жодного доказу, яким би було зафіксовано та підтверджено порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та наявності встановлених законодавством підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)

Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили 03.12.2018 та за приписами частини 3 статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03.12.2018.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя Н.А. Бишевська