Справа № 826/7660/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 листопада 2018 року № 826/7660/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до третя особа про Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області Управління Державної казначейської служби України у м. Краматорську Донецької області визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

за участю:

від позивача - Руденко Є.О.;

від відповідача - Пальцун С.О.;

від третьої особи - не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - ПАТ "Укртрансгаз") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у місті Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - ДПІ у м. Краматорську ГУ ДФС у Донецькій області), яка виразилась у ненаданні до органу казначейства висновку про повернення ПАТ "Укртрансгаз" надмірно сплаченого податку на прибуток в сумі 50125734,00 грн;

- зобов'язати ДПІ у м. Краматорську ГУ ДФС у Донецькій області підготувати та надати до органу казначейства висновок про повернення ПАТ "Укртрансгаз" суми надміру сплаченого податку на прибуток в розмірі 50125734,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на неодноразові звернення ПАТ "Укртрансгаз" про повернення переплати з податку на прибуток, у визначені Податковим кодексом України строки, відповідач не вчинив дії по підготовці висновку про повернення відповідних сум.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у місті Краматорську Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо неподання відповідному органові Державної казначейської служби України висновку про повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за зверненням Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"; зобов'язано Державну податкову інспекцію у місті Краматорську Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області вчинити дії щодо подання відповідному органові Державної казначейської служби України висновку про повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за зверненням Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз".

Постановою Верховного Суду від 20.02.2018 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Краматорську Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017, справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2018 адміністративну справу № 826/7660/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 10.05.2018.

20.04.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2016 відповідачем було сформовано та направлено до УДКСУ у м. Краматорську висновки про повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за зверненням ПАТ "Укртрансгаз" від 15.11.2016 № 2931-07 на суму 23917732,00 грн та від 26.12.2016 № 3085-07 на суму 23561693,10 грн. Вказані висновки були виконані УДКСУ у м. Краматорську. Пояснив, що 2646308,90 грн не є надміру сплаченою сумою, позаяк остання включає 2287585,00 грн - дивідендів та 356037,90 грн - штрафних санкцій.

У судовому засіданні 10.05.2018 до матеріалів справи долучено відповідь на відзив, надану представником позивача Федоровою Т.В., у якому остання зазначила, що станом на час розгляду даної справи сума переплати з податку на прибуток становить 2646308,90 грн. При цьому, вважає, що норми Податкового кодексу України, які набрали чинності 01.01.2015, не можуть врегульовувати питання повернення переплати, що виникла до 01.01.2015, внаслідок чого така переплата з авансових внесків при виплаті дивідентів може бути повернута з огляду на положення частини першої статті 58 Конституції України. Щодо автоматично нарахованої санкції в сумі 356037,90 грн, представник позивача зазначила, що вказана санкція була визначена Центральним офісом з обслуговування великих платників Міжрегіонального ГУ Міндоходів саме ПАТ "Укртрансгаз", а не філії УМГ "Донбастрансгаз" та в подальшому погашена товариством.

У судовому засіданні 10.05.2018 було оголошено перерву до 21.06.2018.

18.05.2018 до суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 21.06.2018, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засіданні на 20.09.2018.

У зв'язку з відсутністю доказів належного повідомлення третьої особи, судовий розгляд справи відкладено на 18.10.2018.

У судовому засіданні 18.10.2018 було оголошено перерву до 22.11.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 22.11.2018 позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.11.2018 заперечувала проти позову та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання 22.11.2018 не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 22.11.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом стало те, що відповідачем не було розглянуто заяви ПАТ "Укртрансгаз" від 23.02.2016 та від 11.04.2016 про повернення переплати з податку на прибуток у розмірі 50125734,00 грн, яка утворилась станом на 01.02.2016 по філії УМГ "Донбастрансгаз".

Верховний Суд, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, зазначив, що судами не було враховано, що до складу заявленої до повернення Товариством суми увійшов сплачений ним до бюджету авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів по коду операції 125 (платіжним дорученням № 7219 від 27.06.2013) у сумі 2287585,00 грн, який є дивідендами, та відповідно до пункту 57.1.2 статті 57 Податкового кодексу України поверненню не підлягає, оскільки сума сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів підлягає зарахуванню у зменшення податкового зобов'язання з податку на прибуток, задекларованого у податковій декларації за звітний (податковий) рік.

Також Верховний Суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили інформацію, яка стосується предмету доказування, а саме не встановили, який порядок сплати податку на прибуток обрав для себе позивач, як платник податків, чи приймалось Товариством рішення, яким чином та у який спосіб повідомлявся податковий орган.

Відповідно до частини п'ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

З урахуванням наведеного, судом з'ясовано наступне.

З метою забезпечення виконання вимог наказу Міністерства фінансів України від 20.07.2015 № 651 "Про затвердження змін до бюджетної класифікації" в органах Державної казначейської служби України 05.10.2015 централізовано на всій території України здійснено перенесення залишків коштів авансових внесків з податку па прибуток підприємств на рахунки з обліку надходжень до бюджетів податку на прибуток підприємств.

З 07.10.2015 в ІС "Податковий блок" після перенесення сальдо розрахунків платників з авансових внесків з податку на прибуток до інтегрованих карток з податку на прибуток ведення обліку податку на прибуток підприємств здійснюється в інтегрованих картках платників податків, відкритих за кодами 11020100,11020200, 11020201, 11020202, 11020300 - 11020700, 11020900 - 11021100, 11021300 - 11021600.

Рахунки з обліку надходжень до бюджетів авансових внесків з податку на прибуток з 06.10.2015 закриті.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій в ІКПП по податку на прибуток Філії станом на 06.10.2015 склалась переплата 50125734,0 грн, а саме:

- по коду "11020100" - податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у сумі 2646308,90 грн;

- по коду "11023100" - авансові внески з податку на прибуток у сумі 47479425,10 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови суду від 22.07.2016 податковим органом були сформовані та направлені до органу Державної казначейської служби висновки про повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання з податку на прибуток за зверненням Товариства від 15.11.2016 № 2931-07 на суму 23917732,00 грн та № 3085-07 від 26.12.2016 на суму 23561693,10 грн (том 1 а.с. 165, 167). Вказані висновки органом УДКСУ у м. Краматорську виконано, що не заперечується учасниками справи.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

&?и;...&?н; поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Враховуючи наведене у сукупності та також те, що контролюючим органом повернуто позивачеві суму надміру сплачених авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 47479425,10 грн, суд дійшов висновку, що станом на час вирішення даної справи права позивача у цій частині не порушені бездіяльністю відповідача та додаткового захисту не потребують.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Так, станом на час розгляду даної справи неповернутими залишилась сума податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 2646308,90 грн, яка обліковувалась по коду "11020100".

На переконання позивача, висновки відповідача про те, що сума авансових внесків, сплачених при виплаті дивідендів у розмірі 2287585,00 грн підлягає поверненню, позаяк норми Податкового кодексу України, які набрали чинності 01.01.2015, не можуть врегульовувати питання повернення переплати, що виникла до 01.01.2015 з огляду на положення частини першої статті 58 Конституції України. Щодо автоматично нарахованої санкції в сумі 356037,90 грн, представник позивача зазначила, що вказана санкція була визначена Центральним офісом з обслуговування великих платників Міжрегіонального ГУ Міндоходів саме ПАТ "Укртрансгаз", а не філії УМГ "Донбастрансгаз" та в подальшому погашена товариством.

Поряд з цим, доводи позивача спростовуються наступним.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції згідно Закону України від 05.07.2012 № 5083-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв'язку з проведенням адміністративної реформи в Україні") платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Відповідно до підпункту 153.3.1 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу, чи ні.

Згідно з підпунктом 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Обов'язок з нарахування та сплати авансового внеску з цього податку, за визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу ставкою, покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім платників цього податку, які підпадають під дію статті 156 цього Кодексу).

Підпунктом 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Авансовий внесок із податку, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів) (підпункт 153.3.8 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України).

Водночас, Законом України від 04.07. 2013 № 403-VII, що набрав чинності 4 серпня 2013 року, до Податкового кодексу України внесено зміни, які дозволяють платникам податків враховувати сплату авансового внеску під час виплати дивідендів в оплату щомісячних авансів з податку на прибуток.

Так, після доповнень згідно з цим Законом до Податкового кодексу України у його абзацах п'ятому та шостому пункту 57.1 статті 57 встановлено, що на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом. Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Відтак, внесені до Податкового кодексу України зміни прямо дозволяють зменшити щомісячні аванси з податку на прибуток на суму сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів як в поточному, так і в попередніх періодах.

Так, згідно платіжного доручення від 26.06.2013 № 7219 позивачем сплачено 2287585,00 грн авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів за УМГ "Донбастрансгаз" по коду операції 125 (том 1 а.с. 41).

Таким чином, у разі якщо сума авансових внесків, сплачених у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів), перевищувала суму податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, платник податку міг зменшувати суми щомісячних авансових внесків з даного податку, які підлягають сплаті у 2014 році, на суму такого перевищення до повного її погашення.

Наведеними нормами Податкового кодексу України було передбачено лише право платника зменшити щомісячні аванси з податку на прибуток на суму сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів як в поточному, так і в попередніх періодах. При цьому, можливості повернення надміру сплачених авансових платежів при виплаті дивідендів на момент виникнення спірних правовідносин не було передбачено.

Законом України 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" змінено порядок розрахунку та сплати як дивідендних, так і щомісячних авансових внесків з податку на прибуток.

За змістом підпункту 57.1-1.2 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України сума сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів підлягає зарахуванню у зменшення податкового зобов'язання з податку на прибуток, задекларованого у податковій декларації за звітний (податковий) рік.

Сума сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів не підлягає поверненню платнику податків або зарахуванню в рахунок погашення грошових зобов'язань з інших податків і зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, на момент звернення позивача з заявами до контролюючого органу та до суду з даним позовом нормами Податкового кодексу України було змінено порядок розрахунку та сплати як дивідендних, так і щомісячних авансових внесків з податку на прибуток, тому суд погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для повернення позивачеві авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів, оскільки сума сплачених авансових внесків підлягала зарахуванню у зменшення податкового зобов'язання з податку на прибуток, задекларованого у податковій декларації за звітний (податковий) рік.

З'ясовуючи наявність підстав для повернення позивачеві 356037,90 грн, чуд зазначає наступне.

Так, за змістом пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Згідно КОР філії УМГ "Донбастрансгаз" 05.03.2014 останньому визначено штрафну санкцію за несвоєчасну сплату платежу у розмірі 356037,90 грн (том 2 а.с. 14-21).

Вказана сума штрафної фінансової санкції по філії була включена до податкового повідомлення-рішення від 11.06.2014 № , яке було виставлено позивачеві (том 2 а.с. 42-44).

При цьому, з розрахунку штрафних санкцій вбачається, що сума 356037,90 грн сплачена згідно платіжного доручення від 05.03.2014 № 2048 (том 2 а.с. 43).

За визначенням підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За змістом підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для надання сумі штрафної санкції в розмірі 356037,90 грн статусу надміру сплаченої, у даному випадку, позивач зобов'язаний спростувати доводи контролюючого органу про несвоєчасну сплату грошового зобов'язання та надати суду докази скасування податкового повідомлення-рішення від 11.06.2014 № 000594102 у цій частині.

Поряд з цим позивачем таких доказів суду не надано. При цьому, висновки головного бухгалтера ПАТ "Укртрансгаз", викладені у службовій записці (том 2 а.с. 57-58), суд не приймає до уваги, позаяк у межах розгляду даної справи суд позбавлений можливості встановити правомірність/протиправність дій ДПІ у м. Краматорську при нарахуванні штрафної санкції філії УМГ "Донбастрансгаз".

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 30 листопада 2018 року.