Справа № 826/3301/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2018 року № 826/3301/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., при секретарі судових засідань Ксендзов А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Офісу великих платників податків ДФС

до Товариства з обмеженою відповідальністю «С К С»

про застосування адміністративного арешту майна

за участі представників сторін:

від позивача: Лайтаренко О.В.,

від відповідача: Бабинець М.В.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 20 листопада 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

ВСТАНОВИВ:

Офіс великих платників податків ДФС (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «С К С» (далі - відповідач/ ТОВ «С К С») в якому просить:

- винести рішення, яким застосувати арешт коштів, які перебувають на усіх рахунках, відкритих у банках, які здійснюють обслуговування ТОВ «СКС» ().

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2018 року суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані відмовою відповідача від проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей), що в силі приписів п.п.94.2.8 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України, є підставою для застосування арешту коштів, які перебувають на рахунках ТОВ «С К С».

Відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначив, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. У зв'язку з тим, що наказ на проведення перевірки було визнано протиправним і скасовано, вважає, що він не породжує правових наслідків для платника податків, як і обов'язку допустити посадових осіб контролюючого органу до перевірки. Посилається на норми статті 94 Податкового кодексу України, Порядку №568, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, зазначає, що застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Зауважує, що Офіс великих платників податків ДФС звертався з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Ухвалою суду від 23.02.2018 закрито провадження у справі №826/3057/18. За таких обставин, з огляду на те, що арешт майна відповідача не підтверджений у судовому порядку, а отже, припинився відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, підстави для застосування арешту коштів на відкритих рахунках відповідача відсутні, оскільки такий арешт є лише складовою загального арешту майна. На підставі вищевикладеного, вважає, що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «С К С» зареєстроване як юридична особа

в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 36088095, та перебуває на обліку як платник податків в Офісі великих платників податків ДФС.

Офісом великих платників податків ДФС з метою дотримання норм податкового законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, виробництва та обігу підакцизних товарів, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв було прийнято наказ від 09.02.2018 №184 про проведення фактичної перевірки ТОВ «С К С» за адресою: Київська обл. Києво-Святошинський район, сю Хотів, вул. Промислова, 3-Б.

При виході на перевірку 12.02.2018 виконавчому директору ТОВ «С К С» ОСОБА_4 вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки та пред'явлено направлення від 12.02.2018 для проведення такої перевірки.

Листом від 12.02.2018 №6374/10/28-10-42-01-11 «Про проведення інвентаризації товаро-матеріальних цінностей та зняття залишків товарно-матеріальних цінностей» з метою зняття фактичних залишків товаро-матеріальних цінностей для проведення інвентаризації було запропоновано відповідачу надати до перевірки первинні та бухгалтерські документи на підтвердження проведення підприємством інвентаризації. Копія листа була отримана особисто виконавчим директором ТОВ «С К С» ОСОБА_4 12.02.2018.

Листом від 15.02.2018 №7218/10/28-10-42-01-11 «Про вимогу під час проведення фактичної перевірки у проведенні інвентаризації основних засобів, товаро-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки» було повторно витребувано у відповідача первинні та бухгалтерські документи на підтвердження проведення підприємством інвентаризації. Копія листа була отримана головним бухгалтером ТОВ «С К С» ОСОБА_5 19.02.2018.

Наказом №1902К та № 2102К від 19.02.2018 директора ТОВ «С К С» було тимчасово припинено роботу з відвантаження товарів 19.02.2018 та 21.02.2018 у зв'язку з технічними перебоями в роботі сервера.

У зв'язку із ненаданням до перевірки витребуваних первинних та бухгалтерських документів та не здійсненням заходів щодо проведення інвентаризації товаро-матеріальних цінностей (зняття залишків товаро-матеріальних цінностей), позивачем складено Акт від 21.02.2018 №67/28-10-48-16-39896873 «Про відмову від проведення інвентаризації товаро-матеріальних цінностей (зняття залишків товаро-матеріальних цінностей) ТОВ «С К С».

22.02.2018 Офісом великих платників податків ДФС прийнято рішення №8295/10-28-10-42-01-11 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків», яким застосовано умовний адміністративний арешт майна ТОВ «С К С».

Постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2018 р. в адміністративній справі №826/3101/18 визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків ДФС від 09 лютого 2018 року №184 «Про проведення фактичної перевірки».

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києві від 23.02.2018 року закрито провадження в адміністративній справі №826/3057/18 за поданням Офісу великих платників податків ДФС до Товариства з обмеженою відповідальністю «С К С» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, яке зроблено на підставі рішення про застосування арешту майна від 22.02.2018 №8295/10/28-10-42-01-11.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 94.1, пп. 94.2.3 п. 94.2, п.п. 94.3-94.6, 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України (надалі по тексту - ПК України), адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у п. 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на

Арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Тобто, з вище викладених норм вбачається, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Судом встановлено, що 22.02.2018 Заступником начальника Офісу великих платників податків ДФС прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків. При цьому, податкова інспекція звернулась до суду із поданням щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «С К С», зробленого на підставі рішення про застосування арешту майна від 22.02.2018, провадження за яким закрито відповідно до ухвали суду від 23.02.2018 по справі №826/3057/18.

Положеннями пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України також встановлено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Отже, реалізація права податкового органу на застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом безпосереднього звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунку платника податків. У цьому разі рішення керівника податкового органу або його заступника не приймається.

При цьому, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Судом встановлено, що позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на підпункт 94.2.8 пункт 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та вказує на відмову платника податків ТОВ «С К С» від проведення відповідно до вимог цього кодексу інвентаризації основних засобів товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товаро-матеріальних цінностей, готівки), що підтверджується актом від 21.02.2018 №51/28-10-50-18 «Про відмову від зняття залишків товаро-матеріальних цінностей (зняття залишків товаро-матеріальних цінностей ТОВ «С К С»».

З приводу вказаних обставин суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. п. 75.1.3 п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підпунктом 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності певних обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України), а допуск посадових осіб контролюючих органі до її проведення здійснюється згідно із ст. 81 Податкового кодексу України (п. 80.5).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред'явлення або надіслання, у випадках передбачених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Підпунктом 81.2 ст. 81 вказаного Кодексу визначено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі № 826/3101/18, адміністративний позов адміністративний позов ТОВ «С К С» задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків ДФС від 09 лютого 2018 року №184 «Про проведення фактичної перевірки».

Частиною першою статті 325 КАС України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у які беруть участь ті самі особи або особа стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина чотири статті 78 КАС України).

За вказаних обставин, суд вважає необґрунтованими посиланням позивача на підпункт 94.2.8 пункт 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, як підставу застосування арешту майна платника, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено відсутність встановлених Податковим кодексом України підстав для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки відповідача та призначення і проведення фактичної перевірки.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Офісу великих платників податків ДФС відмовити

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко

Повний текст рішення складено та підписано 03.12.2018 р.