Справа № 449/827/18
Суддя: Борняк Р. О.
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 449/827/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2018 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді: Борняк Р.О.,

з участю секретаря судових засідань: Баран П.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перемишляни адміністративний позов ОСОБА_2 до Перемишлянського відділення поліції Золочівського відділу поліції ГУНП у Львівській області про визнання протиправною та скасування Постанови серії БР №577859 від 06.06.2018 року , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області з адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову серії БР №577859 від 06.06.2018 року, винесену начальником СР ПП №3 Перемишлянського ВП - Належатим В.В., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позову покликається на те, що оскаржуваною постановою серії БР №577859 від 06.06.2018 року,його притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в сумі -255 грн. Звертає увагу, що дана постанова щодо нього складена винесену начальником СР ПП №3 Перемишлянського ВП - Належатим В.В., за невиконання вимог дорожнього знаку 5.7.1 ПДР України - «виїзд на дорогу з одностороннім рухом».

В судове засідання позивач не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце такого, однак подав заяву, згідно з якою, останній просить проводити розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача - Перемишлянського відділення поліції Золочівського відділу поліції ГУНП у Львівській області не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду даної адміністративної справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах адміністративної справи.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з'явилися.

Вважає дії працівника поліції протиправними, які були вчиненні в порушення діючих Правил дорожнього руху та Закону України «Про дорожній рух». Вищезазначене обгрунтовує тим, що відповідно до оскаржуваної постанови, 06.06.2018 року близько 23 год., 45 хв., в м. Перемишляни по вул. Привокзальній, він керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-ДЕО» номерний знак «НОМЕР_1», не виконав вимог дорожнього знаку 5.7.1 ПДР України, чим порушив р.33 ПДР України.

Зазначає, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки вимоги дорожнього знаку 5.7.1 ним порушено не було, а притягнення його до адміністративної відповідальності за нібито вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП є незаконним та необгрунтованим.

Вищезазначене обгрунтовує тим, що 06.06.2018 року, близько 23 год., 45 хв., керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-ДЕУ» номерний знак «НОМЕР_1», він здійснював рух у напрямку вулиці «Топольна» у місті Перемишляни та був зупинений начальником СР ПП №3 Перемишлянського ВП - Належатим В.В. Представник поліції звинуватив його у тому, що він нібито порушив вимоги дорожнього знаку 5.7.1.

Зазначає, що використання двох знаків «5.7.1. та 2.1.» говорить про те, що водій перед перетином перехрестя, повинен надати дорогу та у випадку руху транспортного засобу у напрямку вулиці Галицької, обрати першу праву смугу - знак 5.7.1., оскільки на даній ділянці дороги дві смуги з одностороннім рухом.

У випадку руху в напрямку вулиці «Топольної», водій зобов'язаний обрати другу смугу одностороннього руху, враховуючи вимоги знаків «2.1 та 5.7.1.».

Обрання другої смуги руху було б неможливим за умови розміщення знаку 3.23 - «поворот ліворуч заборонено», що забороняє поворот ліворуч транспортних засобів. При цьому розворот дозволяється. Не поширюється дія знаку на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знаку поширюється на перехрещення проїзних частин та інші місця, перед якими встановлено знак.

Звертає увагу, що дорожній знак 3.23 на даному перехресті відсутній, що підтверджується доданим ним фото.

Зважаючи на вищенаведене, він керуючи транспортним засобом «ЗАЗ-ДЕУ», обрав другу смугу одностороннього руху, не порушив правила дорожнього руху, про що неодноразово наголосив представнику поліції. Його зауваження щодо неправильного трактування ПДР представником поліції не зупинили останнього винести неправомірну постанову про нібито вчинення порушення ПДР.

Додатково зазначає, що ним подавалася скарга до Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області про скасування Постанови серії БР №577859 від 06.06.2018 року, однак про розгляд такої, його повідомлено не було, у зв'язку з чим скаргу розглянуто за його відсутності.

19.07.2018 року, він отримав лист та ознайомився із відповіддю Перемишлянського ВП, де у задоволені його скарги відмовлено, чим в черговий раз представниками національної поліції порушено його права.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи та постановити рішення у відсутності сторін на підставі наявних доказів, так як такі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток та висловили свою позицію у поданих заявах.

Суд, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів)

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст.247КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови серії БР №577859 від 06.06.2018 року,06.06.2018 року близько 23 год., 45 хв., в м. Перемишляни по вул. Привокзальній, він керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-ДЕО» номерний знак «НОМЕР_1», не виконав вимог дорожнього знаку 5.7.1 ПДР України, чим порушив р.33 ПДР України.

Згідно з п.8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками, питання дорожніх знаків врегульовано розділом 33 ПДР України.

Так, пунктом 8.4 «г» Правил дорожнього руху обумовлено, що наказові знаки, показують обов'язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Знаки 5.7.1 і 5.7.2 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом». Показують напрямок руху на перехрещуваній дорозі, якщо на ній організовано односторонній рух.

При наявності Дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під'їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Слід також зазначити, що Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 р. по справі № 337/3389/16-а).

Відповідно до ч. 3ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

При цьому, суд при оцінці доказів у справі суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об'єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, з урахуванням Рекомендацій Комітету Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухвалених 13 лютого 1991 року та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України (в редакції 2017 року), суд приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини водія ОСОБА_2, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП за обставин, які вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення серії БР №577859 від 06.06.2018 року, не має і не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому вважаю, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, відповідачем, в свою чергу, не представлено суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, а відтак доводи позивача не спростовано. За таких обставин суд не вправі вважати доведеним факт правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю

Керуючись ст.ст.2, 6,8,9,72-77,242-246,250,255 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову, винесену начальником СР ПП №3 Перемишлянського ВП - Належатим В.В., серії БР №577859 від 06.06.2018 року, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП - закрити відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Борняк Р.О.