Справа № 1140/1951/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

29 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 1140/1951/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління Держпраці у Кіровоградської області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року (суддя Кармазина Т.М.) у справі №1140/1951/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и В :

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову Управління Держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу від 26.06.2018 №КР1129/42/АВ/ТД-ФС в розмірі 111690 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13 червня 2018 року за наслідками проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог трудового законодавства, інспектором праці Управління Держпраці у Кіровоградській області складено акт №КР1129/42/АВ, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог ч.ч.1 і 3 ст.24 та ч.1 ст.21 КЗпП (не укладення трудового договору з працівником). Позивач вказує, що на підставі наведеного акту відповідачем внесено припис про усунення виявлених порушень від 13.06.2018 року №КР1129/42/АВ/П та винесено постанову про накладення штрафу від 26.06.2018 №КР1129/42/АВ/ТД-ФС в розмірі 111690 грн. Позивач наголошує, що між позивачем та ОСОБА_2 мали місце цивільно-правові відносини на підставі укладеного цивільно-правового договору про надання послуг, а тому висновок відповідача про наявність трудових відносин та порушення позивачем вимог ч.ч.1 і 3 ст.24 та ч.1 ст.21 КЗпАП України є безпідставним. Також, позивач зазначає, що до кола повноважень Держпраці не входить дослідження порядку укладання цивільно-правових договорів, а отже і дотримання цивільного законодавства.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КР1129/42/АВ/ТД-ФС від 26 червня 2018 року в розмірі 111690 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за положеннями статті 627 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Позивач та ОСОБА_2, підписавши цивільно-правовий договір про надання послуг №1 від 01.05.2018 року, дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України. Відповідачем не надано доказів наявності у вказаного договору ознак нікчемного правочину та визнання його

судом недійсним, а надані позивачем до суду докази (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), видатковий касовий ордер, платіжні доручення про сплату позивачем ЄСВ на дохід, податку з доходів фізичних осіб, військового збору по даному договору) свідчать про реальність договору та виконання його сторонами у встановленому законом та передбаченому договором порядку. Також, суд вказав на те, що Порядком №295 визначено права посадових осіб інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, втім інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору. З цих підстав, судом зроблено висновок, що наведені в акті інспекційного відвідування інспектором праці твердження не можуть бути підставою для висновку, що правовідносини між позивачем та ОСОБА_2 згідно цивільно-правового договору від 01.03.2018№1 не є відносинами цивільно-правового характеру, а дії позивача щодо укладення з ОСОБА_2 даного договору не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч.ч.1 і 3 ст.24 та ч.1 ст.21 КЗпП України.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що зміст укладеного між позивачем та ОСОБА_2 цивільно-правового договору дозволяє дійти висновку, що праця за цим договором здійснювалась в межах діяльності магазину з систематичним виконанням трудових функцій, що свідчить про наявність між сторонами трудових відносин. Відносно доводів позивача про відсутність у Держпраці повноважень щодо дослідження порядку укладання цивільно-правових договорів, скаржник зазначає, що під час інспекційного відвідування інспектором праці таке питання не досліджувалось, а перевірка проводилась з питань дотримання вимог трудового законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що в період з 12 по 13 червня 2018 року на підставі наказу від 07.06.2018 року №695, направлення на проведення інспекційного відвідування від 07.06.2018 №695/02-8, інспектором праці управління Держпраці у Кіровоградській області здійснено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог трудового законодавства, за фактичним місцем його торгівельної діяльності - Кіровоградска область, м.Світловодськ, сел.Власівка, вул.Молодіжна, 9, в магазині "Гарцюючий поні", за результатами якого складено акт №КР1129/42/АВ від 13.06.2018 (а.с.10-13).

Згідно висновків даного акту інспектором праці встановлено порушення позивачем ч.ч.1 і 3 ст.24 та ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю (не укладення трудового договору з працівником). Зокрема, в акті інспектором зазначено, що правовідносини між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно цивільно-правового договору від 01.03.2018 №1 є по суті трудовими відносинами, а не відносинами цивільно-правового характеру, а їх оформлення є формальним і спрямованим лише на надання трудовому договору форми цивільно-правового. Даних висновків інспектор праці дійшов з огляду на те, що, на думку останнього, виконавець послуг за цивільно-правовим договором має бути цілком самостійним і діяти на власний ризик, а не виконувати роботи по завданню, як це передбачено договором між позивачем та ОСОБА_2; в цивільно-правовій угоді між позивачем і ОСОБА_2 вбачається закріплення систематичності та неодноразово здійснювавих функцій, перебування під постійним контролем суб'єкта господарювання (юридична несамостійність) та виконання обов'язків безпосередньо за місцем здійснення його діяльності; виконавець послуг за цивільно-правовою угодою (ОСОБА_2.) має мати оформлену санітарну книжку, тобто, документ, який свідчить про стан здоров'я працівників окремих професій, виробництв і організацій, діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб; виконавець послуг ОСОБА_2, за цивільно-правовим договором має утримувати робоче місце в належному санітарному стані, дотримуватися правил техніки безпеки. Ці умови договору містять норми і вимоги з техніки безпеки і виробничої санітарії, які передбачені законодавством про працю, а саме Законом України "Про охорону праці"; в умовах договору немає конкретно визначеного результату роботи, обсягу; обов'язки виконавця робіт притаманні роботі продавця продовольчих товарів.

На підставі висновків вказаного Акту відповідачем винесено припис від 13.06.2018 року № КР1129/42/АВ/П, яким позивача зобов'язано усунути виявлені порушення у строк до 13.07.2018 року.

Крім цього, за результатами перевірки Управлінням Держпраці у Кіровоградській області винесено постанову про накладення штрафу від 26.06.2018 №КР1129/42/АВ/ТД-ФС, якою до позивача, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, застосовано штрафні санкції у розмірі в розмірі 111690,00 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови Управління Держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, встановлений контролюючим органом факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є правовою підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій.

Як свідчать матеріали справи, позивачем до перевірки було надано цивільно-правовий договір про надання послуг №1 від 01.05.2018 року із ОСОБА_2, згідно якого Виконавець (ОСОБА_2.) зобов'язується надати Замовнику (Позивачу) послуги в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити дані послуги (а.с.16-17).

Позиція відповідача зводиться до того, що між позивачем та ОСОБА_2 мали місце трудові відносини, разом з тим укладений між ними цивільно-правовий договір не є трудовим договором, а тому позивачем допущено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

За позицією позивача між ним та ОСОБА_2 мали місце відносини цивільно-правового характеру на підставі цивільно-правового договору про надання послуг, а отже висновок відповідача про порушення ним вимог ч.ч.1 і 3 ст.24 та ч.1 ст.21 КЗпП (не укладення трудового договору з працівником) є безпідставним.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справ є наявність ознак трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Натомість, у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами ст. 24 КзпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст. 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як встановлено вище, 01.05.2018 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір №1 від 01.05.2018 року.

Зі змісту укладеного договору вбачається, що предметом даного договору є послуги з продажу товару.

Отже, предметом укладеного між позивачем та ОСОБА_2 договору є кінцевий результат, а не процес праці.

Згідно п.6.1 Договору він вступає в силу з момента його підписання і діє до 31.05.2018 року, або до моменту виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

Судом встановлено, що дія договору про надання послуг №1 від 01.05.2018 припинена 11.05.2018 року у зв'язку з виконанням сторонами своїх зобов'язань за Договором.

Ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Згідно п.4.1 Договору №1 від 01.05.2018 року винагорода за виконану Виконавцем роботу здійснюється з розрахунку 25 грн. за годину роботи.

На підтвердження виконання сторонами цивільно-правового договору №1 від 01.05.2018 року позивачем надано суду акт здачі прийняття робіт №ПТ-0000001 від 11.05.2018, видатковий касовий ордер від 29.05.2018 (а.с.18-19).

Крім цього, позивачем надано суду платіжні №42-44 від 29.05.2018р про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на дохід по цивільно-правовому договору №1 від 01.05.2018р., а також податку з доходів фізичних осіб за цим договором та військового збору (а.с.18-22), що свідчить про реальність зазначеного договору та його виконання сторонами у встановленому законом та передбаченого договором порядку.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивач виплачував ОСОБА_2 заробітну плату і забезпечував умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, а ОСОБА_2 дотримувалась внутрішнього трудового розпорядку, що є обов'язковими ознаками трудового договору відповідно до вимог ч.1 ст.21 КЗпП України.

Матеріали справи не містять доказів того, що стосовно ОСОБА_2 видавався наказ або ж розпорядження про прийняття на роботу, та вівся облік її робочого часу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені у цій справі обставини свідчать про цивільно-правові відносини між позивачем та ОСОБА_2

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності застосування до позивача штрафних санкцій на підставі до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Кіровоградської області залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року по справі №1140/1951/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строки, визначені ст.329 КАС України.

Повний текст постанови складено 29.11.2018р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк