Справа № 813/1859/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1859/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Львів

14 год. 53 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М, представниці відповідача ОСОБА_1, представниці третьої особи ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (79008,м. Львів, вул. Театральна, 10; ), про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Личаківський відділ соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій, відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з 01.04.2017 по 30.09.2017, а також з 01.12.2017 року; зобов'язання відповідача поновити позивачу виплату пенсій, нарахувати та виплатити пенсію з 01.04.2017 по 30.09.2017, а також з 01.12.2017.

В обґрунтування позову зазначено те, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в його населеному пункті - м. Первомайськ Луганської області, він був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Львів, де і став на облік як внутрішньо переміщена особа. Проте, відповідач у період з 01.04.2017 по 30.09.2017, а також з 01.12.2017 року припинив йому виплату пенсії з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення та звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 21.05.2018 провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні, з викликом сторін.

Ухвалою суду від 21.05.2018 провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № Пз/9901/20/18 (№ 805/402/18).

Ухвалою суду від 10.10.2018 поновлено провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з'явився, явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Позиція позивача викладена у позовній заяві, запереченні на пояснення третьої особи за вх. № 19309 від 19.06.2018 (а.с.57-58). Позивач просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю, з підстав, що викладені у письмовому відзиві на позовну заяву за вх. № 18603 від 13.06.2018 (а.с.51-53). Зазначив, що Личаківським відділом соціального захисту населення м. Львова до управління надіслано рішення від 24.03.2017 про скасування довідки № про взяття ОСОБА_3 на облік як внутрішньо переміщену особу з підстав, зазначених у ст.ст. 9, 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а також витяг із протоколу № 4 від 24.03.2017 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Утвореної при Личаківській РДА м. Львова, де прийнято рішення про припинення соціальних виплат , в т.ч. пенсії ОСОБА_3, з 01.12.2017. Звернув увагу на те, що виплата пенсії за минулий час виплачується у випадку, якщо пенсія нарахована та не отримана.

Просив у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Представник третьої особи щодо позовних вимог заперечив, з підстав, що викладені у письмовому поясненні у справі (а.с.28-29).

Зазначив, що у результаті перевірки можливих фактів порушень вимог законодавства України під час оформлення соціальних виплат та пенсій особам переміщеним із тимчасово окупованих територій України, а також із зони проведення антитерористичної операції, з'ясовано, що ОСОБА_3 16.07.2016 виїхав на тимчасово окуповану територію, повернувся 07.04.2017, відтак був відсутнім за фактичним місцем проживання/перебування понад 60 днів. Державними соціальними інспекторами відділу 23.03.2017 проведено додаткову перевірку достовірності такої інформації та складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. На момент перевірки ОСОБА_3 був відсутнім за зазначеною у позовній заяві адресою, про що зроблено відповідний запис у акті та залишено повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати його складення з'явитися до Личаківського відділу соціального захисту для проходження фізичної ідентифікації. Позивачем не надано обґрунтованих причин для продовження строку відсутності за місцем проживання/перебування понад 60 днів. В подальшому, Відділом прийнято рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Крім вказаного Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у Личаківській районній адміністрації м. Львова прийнято рішення про зупинення соціальних виплат.

18.10.2017 Відділом отримано список на отримання інформації для призначення (відновлення) виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, в тому числі і щодо позивача. 19.10.2017 за результатами обстеження фактичного місяця проживання, Комісією прийнято рішення про призначення соціальних виплат. Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 14.04.2017 виїхав на тимчасово окуповану територію та повернувся 10.10.2017, отже був відсутнім за фактичним місцем проживання понад 60 днів. У зв'язку з наведеним прийнято рішення про скасування дії довідки № . При проведенні додаткової перевірки достовірності інформації про фактичне місце проживання, позивач був відсутнім за зазначеною адресою. У зв'язку з тим, що позивач протягом трьох днів не з'явився до Відділу для фізичної ідентифікації, Комісією прийнято рішення про зупинення соціальних виплат.

Оскільки повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 п. 12 Порядку № 365 можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, підстав для відновлення відповідних виплат не було, як і підстав для задоволення позову.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, встановив таке.

ОСОБА_3, згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 одержує пенсію за віком (а.с.11)

До матеріалів справи представлено довідку № від 02.06.2015 про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, згідно з якою ОСОБА_3 постійно проживав у АДРЕСА_1 і перемістився з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 (а.с.10).

Рішенням Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 24.03.2017 позивачу скасовано дію Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.37).

Згідно з витягом з протоколу № 29 від 20.10.2017 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної при Личаківській районній адміністрації м. Львова вирішено відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 за № 365, вирішено призначити (відновити) пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) (а.с.40).

Рішенням Личаківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 260307 від 15.11.2017 скасовано позивачу дію довідки про взяття на облік внутрішнього переміщеної особи (а.с.43).

Згідно з витягом з протоколу № 33 від 24.11.2017 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної при Личаківській районній адміністрації м. Львова вирішено відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 за № 365, вирішено призупинити виплату пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (а.с.45).

У зв'язку з припиненням виплати пенсії позивачу, ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про надання відомостей про припинення нарахування (виплати пенсії).

Листом від 05.01.2018 за № 3857/Г-101/12.03-06 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило про припинення виплат позивачу пенсії з 01.04.2017 та про припинення виплати з 01.12.2017.

Позивач вважаючи, що припинення виплат пенсій здійснено відповідачем протиправно, звернувся із цим позовом до суду.

Вирішуючи цю справу, суд керується таким.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014, яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VІІ, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 7 Закону № 1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 зафіксовано, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (далі Порядок № 509), строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлений не був.

Постановою Кабінету Міністрів № 352 від 08.06.2016 внесено зміни до постанови № 509, згідно з якими встановлено, що довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону № 1706-VII.

Згідно з приписами ст. 12 Закону № 1706-VII, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами пункту 7-1 Порядку № 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до ст. 12 Закону № 1706-VII приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В обґрунтування підстав для припинення здійснення виплат позивачу - ОСОБА_3 територіальний орган Пенсійного фонду України покликається на:

у період з 01.04.2017 по 30.09.2017 - рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.03.2017 (підстава: повідомлення головного управління Служби безпеки України; акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання, згідно з абз. 2 п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону № 1706-VII) (а.с.37);

у період з 01.12.2017 - рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 260307від 15.11.2017 (підстава: повідомлення головного управління Служби безпеки України; акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання, згідно з абз. 2 п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону № 1706-VII) (а.с.43).

Суд наголошує, що дослідженню у цій справі не підлягає правомірність відповідних рішень від 24.03.2017 та від 15.11.2017, оскільки не охоплюється цим позовом.

В той же час, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 09.07.2003 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що виплата пенсії позивачу припинена відповідачем на підставі отриманої інформації про прийняття рішень про скасування довідок внутрішньо переміщеної особи.

Водночас Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність особи під час обстеження за фактичним місцем проживання.

Таким чином, доказів існування визначених ст. 49 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстав для припинення виплати пенсії позивачу, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо припинення позивачу нарахування та виплат пенсії у періоди з 01.04.2017 по 30.09.2017, а також з 01.12.2017 є протиправними та здійсненими не у спосіб, передбачений законом.

Підсумовуючи, доводи відповідача, з покликанням на Порядок № 365 та Закон № 1706-VII, про наявність обґрунтованих підстав для відмови у виплати пенсії є безпідставними та необґрунтованими, оскільки такі підстави як встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування та скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з інформацією Держприкордонслужби про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання не передбачені ст. 49 Закону № 1058-IV. А норми Закону № 1706-VII є пріоритетними (мають вищу юридичну силу) над нормами постанов Кабінету Міністрів України.

Вказане, також, узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 06.02.2018 у справі за № 263/7763/17 (адміністративне провадження № К/9901/202/17) та у постанові Верховного Суду, прийнятої у зразковій справі від 03.05.2018 (справа № 805/402/18, провадження № Пз/9901/20/18), що набрала законної сили 04.09.2018.

Згідно з вимогами частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Приписами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV від 11.12.2003 (у редакції чинній, станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначив, що, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Пічкур проти України» від 07.11.2013 (заява № 10441/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. За наведених вище міркувань Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (параграфи 51, 54).

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (Заяви № 68385/10 та 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2017 та з аналогічних підстав 01.12.2017, що свідчить про те, що вимоги цього адміністративного позову про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії, нарахувати та виплатити таку ОСОБА_3 з 01.04.2017 та з 01.12.2017.

За приписами вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 9 КАС України).

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред'явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та письмових доказів долучених до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Львівській області судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704,80 грн., сплаченого відповідно до квитанції № 549 від 03.05.2018.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2017 по 30.09.2017, а також з 01.12.2017.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_3.

4. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_3 з 01.04.2017 по 30.09.2017, а також з 01.12.2017.

5. Стягнути на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.12.2018 року.

Суддя Качур Р.П.