Справа № 824/896/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/896/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в Чернівецький окружний адміністративний суд з позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати постанову уповноваженої посадової особи Управління Держпраці у Чернівецькій області № ЧВ-566/18/423/АВ/П/2ПТ-ТД-1ФС/239 від 05 вересня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 223380, 00 гривень, як за допущення до роботи осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформлення наказу чи розпорядження власника;

- визнати протиправними та скасувати постанову уповноваженої посадової особи Управління Держпраці у Чернівецькій області № ЧВ-566/18/423/АВ/П/2ПТ-ТД-1ФС/239 від 05 вересня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3723, 00 гривень, як за не ведення обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому порядку, обліку робочого часу, відсутність платіжно-розрахункових відомостей.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.09.2018 року посадовими особами відповідача винесено постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, які вважає протиправними, та такими що прийняті не на підставі, не у межах повноважень та без урахування обставин, що мають значення для їх прийняття, з огляду на наступне.

На думку позивача, цивільно-правові договори, які укладені з працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 узгоджуються з вимогами цивільного законодавства та Кодексу законів про працю України. Вказані в акті інспекційного відвідування працівники: не приймались на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; на них не поширювались правила внутрішнього трудового розпорядку; відносини з цими працівниками не мали характеру трудових відносин; цивільно-правові договори про надання послуг на час перевірки були чинними і ніким не скасовані; дотримання цивільного законодавства України не входить до повноважень відповідача - тому висновки відповідача про порушення позивачем вимог норм КЗпП України, щодо не оформлення трудових відносин із даними фізичними особами та інші порушення в сфері трудового законодавства є необґрунтованими.

Звертав увагу суду на те, що станом на 05 вересня 2018 року, на дату винесення оскаржуваних постанов, не являвся суб'єктом підприємницької діяльності, а саме - фізичною особою - підприємцем, згідно запису про припинення підприємницької діяльності, про що також повідомив і відповідача станом на час прийняття спірних рішень.

10.10.2018 року відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого відповідач зазначає, що оскаржувані постанови від 05 вересня 2018 року про накладення на позивача штрафу, винесені органом Держпраці в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань законодавства про працю.

Відповідач у відзиві також звертає увагу на те, що на час інспекційного відвідування позивач був фізичною особою-підприємцем. Під час перевірки було встановлено, що у позивача відсутні документи по бувших укладених трудових договорах з працівниками (книги інструктажу з охорони праці, посадові інструкції, табелі, відомості про нараховану заробітну плату). В порушення вимог законодавства про працю працівники ОСОБА_2 в період з 01.07.2017 року по 17.08.2018 року та ОСОБА_3 в період з 01.01.2018 року по 17.08.2018 року допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. Доказів, які б заперечували виконання трудових обов'язків працівниками, позивачем не надано. З огляду на наведене вище просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем подано відповідь на відзив в обґрунтуваннях якої звертається увага на те, що 24 вересня 2018 року Вижницький районний суд виніс постанови про відсутність події та складу адміністративного правопорушення в діях позивача, яке зафіксовано в акті інспекційного відвідування у справах № 713/1543/18 та № 713/1542/18, які набрали законної сили і є чинними в даний час.

Вважає, що цивільно - правові угоди відповідають вимогам Цивільного Кодексу України, сторонами не оскаржувались, де виконавці робіт ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язувались надавати послуги, виконати індивідуально визначену позивачем роботу. З огляду на наведене просить задовольнити позов повністю.

18.10.2018 року усною ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду задоволено клопотання учасників справи про виклик свідків в судове засідання, що відображено в журналі судового засіданні. (а.с.97)

15.11.2018 року позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав наведених в адміністративному позові. В судовому засіданні позивач подав заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження.

15.11.2018 року в судовому засіданні представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження, проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві.

Будучи допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив суду, що працює по цивільно - правовому договору у позивача з початку 2018 року по вересень 2018 року. Надає послуги з прибирання території складу чи виконує іншу роботу по виклику/повідомленню позивача у телефонному режимі, зокрема складає та працює зі шкірками. На запитання головуючого пояснив, що пояснення в нього не відбиралися, оскільки в приміщенні складу де він безпосередньо працює перевірка не проводилась. Окремо зазначив, що він не хотів укладати жодних договорів, однак ОСОБА_1 наполіг на укладанні цивільно - правового договору. Оплата йому проводилась згідно акту виконаних робіт, він виконував роботу, а по її виконанні з ним розраховувались. Його влаштовували такі умови, він прибирав територію чи виконував іншу роботу, за що отримував грошову винагороду. Графіка роботи в нього не було, оскільки виконував роботи по наявності, переважно один раз на тиждень. Не вважає, що порушенні його права та соціальні гарантії чи право на відпустку, оскільки фактично в нього відпустка увесь час.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи статті 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Заслухавши вступну промову учасників справи, та покази свідка, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в період з 16.08.2018 року по 17.08.2018 року проведено на підставі наказу від 14.08.2018 року № 463 "Про проведення інспекційного відвідування", який прийнято на підставі інформації ГУПФУ у Чернівецькій області від 08.08.2018 року № 21069/03 щодо роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно - правових договорів за червень 2018 року та щодо страхувальників, у яких кількість застрахованих осіб, які виконують роботи за цивільно-правовими договорами, більше ніж чисельність штатних працівників у червні 2018 року та/або їх кількість значно збільшена у порівнянні з попереднім звітним місяцем. (а.с.77)

17.08.2018 року за результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування №ЧВ-566/18/423/АВ, яким встановлено у позивача наступні порушення законодавства:

- пп.6 ч.1 та ч.3 статті 24 КЗпП України "Укладення трудового договору". Зокрема 16 серпня 2018 року в ході здійснення інспекційного відвідування з участю спеціаліста І категорії відділу праці Вижницької міської ради ОСОБА_4 за місцем здійснення підприємницької діяльності в магазині по АДРЕСА_1. м. Вижниця в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_1, який в той-же день надав письмове пояснення щодо працюючих в нього працівників, а саме пояснив, що:

- працююча ОСОБА_2 працює за укладеним договором ЦПХ, за ненормованим робочим днем, виконує роботу різного характеру: робота з прибирання території, прибирання магазину, глажка та розкладання товару, зарплата виплачується по мірі виконаної роботи згідно договору.

- працюючий ОСОБА_3 працює за укладеним договором ЦПХ за ненормованим робочим днем, виконує роботу різного характеру: робота з прибирання території, прибирання складу, складання сировини, загрузка, розгрузка сировини, зарплата виплачується по мірі виконаної роботи згідно договору.

17.08.2018 року підприємцем надано цивільно-правові договори про надання послуг та акти виконаних робіт (послуг) по двох працюючих:

- ОСОБА_2 - цивільно-правовий договір укладений терміном з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 31.07.2018року. За умовами вищезазначеного договору ФОП ОСОБА_1 (замовник) доручає, а ОСОБА_2 (виконавець) бере на себе зобов'язання надавати послуги продавця - консультанта, а саме: надавати послуги з прибирання, магазину та прилеглої території, послуги з розвантажування та розкладання товару у магазині, консультаційні послуги по придбанню та реалізації товару (п.3.21 договору). За п.2.1 вартість послуг виконавця, виконаних протягом місяця робіт становить 1600 грн., з урахуванням обкладення податком з доходів фізичних осіб, утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших обов'язкових зборів (платежів), передбачених чинним законодавством. За п.2.3 підтвердженням виконання робіт, та підставою для їх оплати є підписаний, сторонами акт передачі - прийому виконаних робіт (надання послуг), який складається один раз на місяць не пізніше 3-го числа, наступного за розрахунковим. За п.2.4 оплата робіт здійснюється замовником не пізніше 5 календарних днів з моменту підписання акту прийому - передачі виконаних робіт.

- ОСОБА_3 - цивільно-правовий договір № 1 укладений терміном від 01.01.2018 року до 31.12.2018року, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 31.07.2018 року.

За умовами вищезазначеного договору ФОП ОСОБА_1 (замовник) доручає, а ОСОБА_3 (виконавець) бере на себе зобов'язання виконувати обов'язки підсобного робітника, а саме: прибирання магазину території, вантажно - розвантажувальні роботи, робота у складі (п.3.2.1 договору). За п.3.2 договору Виконавець (ОСОБА_3.) зобов'язаний працювати 10 годин на тиждень. За п.2.1 вартість послуг виконавця, виконаних протягом місяця, становить 1600 грн., з урахуванням обкладення податком з доходів фізичних осіб; утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших обов'язкових зборів (платежів), передбачених чинним законодавством. За п.2.3 підтвердженням виконанням робіт та підставою для їх оплати є підписаний сторонами акт передачі-прийому виконаних робіт (надання послуг), який складається один раз на місяць не пізніше 3-го числа, наступного за розрахунковим. За п.2.4 оплата робіт здійснюється Замовником не пізніше 5 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі виконаних робіт.

Відповідачем в акті перевірки констатовано також те, що в порушення вимог статті 24 КЗпП України працівники ОСОБА_2 в період з 01.07.2017 року по 17.08.2018 року та ОСОБА_3 в період з 01.01.2018 року по 17.08.2018 року були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

- Постанови КМУ від 17 червня 2015 року № 413 "Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу". Зокрема підприємець ОСОБА_1 не повідомив територіальний орган Державної фіскальної служби у Вижницькому районі Чернівецької області про прийняття вищевказаних працівників на роботу за встановленою формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

- ч.2 ст. 48 КЗпП абз. 2 п.1.1. глави 1 Інструкції № 58, а саме підприємцем не ведуться трудові книжки на працюючих в нього працівників: ОСОБА_2 в період з 01.07.2017 року по 17.08.2018 року та ОСОБА_3 в період з 01.01.2018 року по 17.08.2018 року.

- ст. 142 КЗпП України "Правила внутрішнього трудового розпорядку. Статути і положення про дисципліну". Зокрема у підприємця відсутні правила внутрішнього трудового розпорядку.

- ч.2 ст. 30 ЗУ "Про оплату праці" - впродовж з 01.07.2017 року по 10.08.2018 року у підприємця не вівся облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Не вівся облік робочого часу роботи працівників за типовою формою П-5 "Табель обліку використання робочого часу", яка застосовується для обліку використання робочого часу всіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час, розрахунку заробітної плати, тощо. Відсутні платіжно-розрахункові відомості щодо нарахування та виплати заробітної плати найманим працівникам за вказаний період. (а.с.12-16)

03.09.2018 року ОСОБА_3 надав пояснення, зі змісту яких встановлено, що у січні 2018 року уклав цивільно - правовий договір про надання послуг з ФОП ОСОБА_1 Він періодично за викликом ОСОБА_1 виконує роботу у складському приміщенні, графіку в нього немає, він не здійснює торгівлю або посередницьку діяльність. Зазначено, що він хотів працювати на умовах цивільно - правового договору з оплатою праці за фактично виконану роботу відповідно до акту виконаних робіт. (а.с.60)

03.09.2018 року ОСОБА_2 надала пояснення, зі змісту яких встановлено, що у січні 2018 року уклала цивільно - правовий договір про надання послуг з ФОП ОСОБА_1 Виконувала роботу на вигідних для неї умовах. Періодично за повідомленням (викликом) ОСОБА_1 здійснює консультативні послуги щодо можливості необхідності придбання та реалізації товару, прибирання території місць розміщення товарів у магазині та на манекенах для більш привабливого вигляду. Зазначила, що не працює щоденно, не здійснює торгівлю або посередницьку діяльність. Вказала, що хотіла працювати на умовах цивільно - правового договору з оплатою праці за фактично виконану роботу відповідно до акту виконаних робіт. (а.с.62)

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських організацій ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 03.04.2000 року, вид діяльності - діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту. Дата припинення підприємницької діяльності - 04.09.2018 року. (а.с.21-22)

05.09.2018 року ОСОБА_1 повідомив посадових осіб відповідача (заява № 3308/0/1-18 від 05.09.2018), зокрема (мовою оригіналу): "Повідомляю, що я громадянин ОСОБА_1 не можу бути притягнутий до відповідальності за ст.41 ч.3 Кодексу України про адміністративне правопорушення та за статтею 265 Кодексу законів про працю України, оскільки згідно довідки Вижницької об'єднаної державної податкової інспекції від 04.09.2018 року в мене відсутня заборгованість з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів. Окрім того, в моїх діях не має складу адміністративного правопорушення і я не являюся суб'єктом такого правопорушення, та згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.09.2018 року та станом на 05-е вересня 2018 року - дату розгляду Акту інспекційного відвідування №ЧВ-566/18/423/АВ від 17.08.2018 року та дату прийняття рішення про накладення штрафу, я не являюся суб'єктом підприємницької діяльності, фізичною особою - підприємцем, діяльність припинено згідно запису №3003849 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем". (а.с.20)

05.09.2018 року посадовими особами відповідача на підставі статті 259 КЗпП України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини 3 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України - винесено постанову про накладення штрафу на позивача в сумі 223380,00грн. (а.с.17-18)

05.09.2018 року посадовими особами відповідача на підставі статті 259 КЗпП України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини 3 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України - винесено постанову про накладення штрафу на позивача в сумі 3723,00грн. (а.с.19)

В ході розгляду справи судом досліджено цивільно - правовий договір № 1 від 01.01.2018 року, який укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 року. (пункт 4).

Згідно пункту 1 договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконувати обов'язки підсобного робітника, а Замовник зобов'язується своєчасно оплачувати надані Виконавцем послуги.

Вартість послуг Виконавця, виконаних протягом місяця, становить 1600 грн., з урахуванням обкладення податком з доходів фізичних осіб, утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших обов'язкових зборів (платежів), передбачених чинним законодавством. (пункт 2.1)

Згідно пункту 2.3 договору підтвердженням виконання робіт та підставою для їх оплати є підписаний Сторонами Акт прийому - передачі виконаних робіт (надання послуг), який складається один раз на місяць, не пізніше 3 числа місяця, наступного за розрахунковим. (а.с.23)

30.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_3 (виконавець) складено акт виконаних робіт (надання послуг), зокрема: прибирання складу шкіросировини, погрузка - вигрузка, за договором від 01.01.2018 року у березні 2018 року. Вартість послуг виконавця становить 1600, 00 грн. (а.с.24)

01.07.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_3 (виконавець) складено акт виконаних робіт (надання послуг), зокрема: прийомка, складування сировини, за договором від 01.01.2018 року у червні 2018 року. Вартість послуг виконавця становить 1600, 00 грн. (а.с.25)

Судом досліджено цивільно - правовий договір № 2 від 01.01.2018 року, який укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 року. (пункт 4).

Згідно пункту 1 договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконувати обов'язки продавця-консультанта, а Замовник зобов'язується своєчасно оплачувати надані Виконавцем послуги.

Вартість послуг Виконавця, виконаних протягом місяця, становить 1600 грн., з урахуванням обкладення податком з доходів фізичних осіб, утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших обов'язкових зборів (платежів), передбачених чинним законодавством. (пункт 2.1)

Згідно пункту 2.3 договору підтвердженням виконання робіт та підставою для їх оплати є підписаний Сторонами Акт прийому - передачі виконаних робіт (надання послуг), який складається один раз на місяць, не пізніше 3 числа місяця, наступного за розрахунковим. (а.с.26)

28.02.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) складено акт виконаних робіт (надання послуг), зокрема: консультації з рекламації та продажу товару за договором від 01.01.2018 року у лютому 2018 року. Вартість послуг виконавця становить 1600,00 грн.(а.с.27)

28.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) складено акт виконаних робіт (надання послуг), зокрема: консультації з рекламації та продажу товару за договором від 01.01.2018 року у лютому 2018 року. Вартість послуг виконавця становить 1600,00 грн. (а.с.28)

30.04.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) складено акт виконаних робіт (надання послуг), зокрема: замовлення, консультації з реалізації за договором від 01.01.2018 року у квітні 2018 року. Вартість послуг виконавця становить 1600, 00 грн. (а.с.29)

29.05.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) складено акт виконаних робіт (надання послуг), зокрема: консультації з продажу товару за договором від 01.01.2018 року у травні 2018 року. Вартість послуг виконавця становить 1600, 00 грн. (а.с.30)

29.06.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) складено акт виконаних робіт (надання послуг), зокрема: консультаційне замовлення та продажу товарів за договором від 01.01.2018 року у червні 2018 року. Вартість послуг виконавця становить 1600, 00 грн. (а.с.31)

Судом досліджено звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів. ФОП ОСОБА_1 за 2018 року. (а.с.32-58)

Довідка Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області про відсутність заборгованості податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів ФОП ОСОБА_1 від 04.09.2018 року № 18893. (а.с.59)

В ході розгляду справи судом дослідженні пояснення ФОП ОСОБА_1, зміст якого містить інформацію про те, що ОСОБА_2 працює за укладеним цивільно - правовим договором виконує роботу різного характеру, за ненормованим робочим днем.

ОСОБА_3 працює за укладеним договором виконує роботу різного характеру, прибирання території, прибирання складу, складання сировини і таке інше. Зарплата виплачується по мірі виконаної роботи згідно договору. (а.с.64)

24.09.2018 року постановою Вижницького районного суду Чернівецької області провадження по справі № 713/1543/18 про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 41 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв'язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. (а.с.90-92)

24.09.2018 року постановою Вижницького районного суду Чернівецької області провадження по справі № 713/1542/18 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 41 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв'язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. (а.с.93-95)

Судом також досліджений трудовий договір № 2 від 01.02.2017 року між працівником ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_1 (а.с. 104)

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні положення законодавства, та робить висновки по суті спору.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до статті 1 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) це - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідач у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно частини 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі Положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю - визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці - Держпраці та її територіальних органів.

З огляду на встановлені судом обставини, очевидним є те, що предметом перевірки позивача було питання дотримання вимог законодавства про працю, в даному випадку оформлення трудових відносин з найманими працівниками та порушення іншого трудового законодавства.

Законодавством визначено фінансові санкції для роботодавців за порушення в оформленні трудових відносин з працівниками. Метою винесення постанов, є усунення конкретного виявленого порушення вимог трудового законодавства, які мають на меті забезпечення виконання вимог законів про працю та оплату праці, сплати до бюджету відповідних платежів.

Згідно встановлених обставин справи вбачається, що оскаржувана постанова № ЧВ-566/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/239 винесена відповідачем за неналежне оформлення трудових відносин позивача з фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Щодо доводів позивача з приводу відносин між позивачем та ОСОБА_3, суд зазначає, що дослідивши зміст цивільно-правового договору про надання послуг №1 від 01.01.2018 року укладеного між позивачем та працівником ОСОБА_3, який містяться в матеріалах справи, а також наданих доказів, не може погодитися з вищевикладеними висновками та обґрунтуваннями відповідача, які стосуються виявлених порушень з наступних підстав.

Як зазначалось вище між позивачем та ОСОБА_3 укладено цивільно-правовий договір, копії якого містяться в матеріалах справи та були надані під час інспекційного відвідування.

За умовами вищезазначеного договору ФОП ОСОБА_1 (замовник) доручає, а ОСОБА_3 (виконавець) бере на себе зобов'язання виконувати обов'язки підсобного робітника, а саме: прибирання магазину території, вантажо- розвантажувальні роботи, робота у складі (п.3.2.1 договору). За п.3.2 договору Виконавець (ОСОБА_3.) зобов'язаний працювати 10 годин на тиждень. За п.2.1 вартість послуг виконавця, виконаних протягом місяця, становить 1600 грн., з урахуванням обкладення податком з доходів фізичних осіб; утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших обов'язкових зборів (платежів), передбачених чинним законодавством. За п.2.3 підтвердженням виконання робіт та підставою для їх оплати є підписаний сторонами акт передачі-прийому виконаних робіт (надання послуг), який складається один раз на місяць не пізніше 3-го числа, наступного за розрахунковим. За п.2.4 оплата робіт здійснюється Замовником не пізніше 5 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі виконаних робіт.

В ході розгляду справи встановлено, що відносно зазначеної особи не велись табелі обліку робочого часу, оскільки ним виконувались роботи у зручний для нього час, зручною для нього тривалістю виконання робіт та перерв, роботи виконувались за викликом (повідомленням) позивача. Також відсутні табелі та записи про вказану особу обліку робочого часу, що є вихідним документом для нарахування заробітної плати, інших виплат постійним працівникам позивача.

У відповідності до норм ЦК України діє принцип свободи договору. Згідно статті 6 цього кодексу сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 ЦК України, згідно частини 1 якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦКУ).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за таку плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 ЦК України).

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (в даному випадку договір про виконання робіт та послуг), предметом якого є надання певного результату праці, але з цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Суд зазначає, що за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для замовника індивідуально визначену роботу та послуги. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Виконавець, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Суд вважає за потрібне зазначити, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору - кількості виконаних заявок замовника, а відносини між замовником та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, тоді вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Виконавець за цивільно-правовим договором на відміну від працівника за трудовим договором не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 350/403/16-ц.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене вище вбачається, що позивачем у своїй діяльності дотримано всіх законодавчо визначених критеріїв в частині укладеного цивільно - правового договору з працівником ОСОБА_3, а відповідачем не спростовано та не надано доказів наявності законодавчо визначеної заборони позивачу щодо укладення вищезазначеного договору, саме по характеру робіт, які виконував ОСОБА_3,

В акті інспекційного відвідування відповідачем окрім іншого робиться акцент на тому, що зі сторони роботодавця порушено соціальні гарантії працівника (ОСОБА_3.) визначені Кодексом Законів про працю України, які виконували роботи за цивільно - правовими договором.

Суд не може погодиться з такими доводами, оскільки вони по своїй суті нівелюють норми цивільного законодавства в частині можливості надання послуг та волевиявлення осіб, які не мають наміру, або ж не бажають працювати за умовами трудового договору.

Крім того в ході розгляду справи будучи допитаний в якості свідка ОСОБА_3 підтвердив, що зі сторони роботодавця не порушено його соціальні гарантії як працівника, оскільки його влаштовують наявні умови праці.

Враховуючи викладене, суд не вбачає в діях позивача щодо укладення з фізичною особою ОСОБА_3 цивільно - правового договору, порушення чинного законодавства України.

Згідно даного договору факт виконаних робіт і наданих послуг з боку Виконавця засвідчується актами здачі-прийняття робіт, які підписуються сторонами після надання послуг.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи (цивільно - правового договору, актів виконаних робіт), що із ОСОБА_3 складені акти прийому наданих робіт і послуг, нарахована сума винагороди, проведені відповідні розрахунки та сплачені відповідні суми податків та обов'язкових платежів.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статей 902-903 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що сторони підписавши цивільно-правовий договір, дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України, що відображено у відповідному договорі.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 11 Порядку №295 визначено права посадових осіб - інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, при цьому інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

Таким чином, наведені посадовими особами відповідача твердження в акті № ЧВ - 566/18/423/АВ від 17.08.2018 року не можуть бути підставою для висновків, що правовідносини між позивачем та фізичною особою ОСОБА_3 згідно цивільно-правового договору не є відносинами цивільно-правового характеру. А дії позивача щодо укладення даного договору не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ст.21 та ст.24 КЗпП України. Отже, постанова відповідача №ЧВ-566/18/423/АВ/П/2ПТ-ТД-1ФС/239 від 05 вересня 2018 року, про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 111690,00 гривень, в частині допуску до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформлення наказу чи розпорядження власника підлягає скасуванню.

Щодо позиції позивача, з приводу відносин між працівником ОСОБА_2 та ним, що врегульовано цивільно - правовим договором про надання послуг, який не містить ознак трудових відносин, а тому на думку позивача, відсутня необхідність в укладенні трудового договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно положень частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року N 9 Про практику розгляду судами трудових спорів роз'яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Нормами статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Як зазначалось вище, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З аналізу наведеної норми суд приходить до висновку про те, що відповідач, як орган державного контролю за дотриманням законодавства про працю, має право застосовувати штраф у разі виявлення відповідного порушення.

З матеріалів справи вбачається, що відносини з працівником ОСОБА_2, яка фактично здійснювала роботу продавця - консультанта оформлені шляхом укладення цивільно-правового договору. При цьому, за своїм характером такі роботи фактично є трудовими, оскільки не містять конкретних фізичних величин або ж об'ємів робіт.

Отже, позивачем в порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України було допущено працівника ОСОБА_2 до роботи продавцем - консультантом без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язке державне соціальне страхування.

Відтак, постанова контролюючого органу № ЧВ-566/18/423/АВ/П/2ПТ-ТД-1ФС/239 від 05 вересня 2018 року про накладення на позивача штрафу в сумі 111690,00 гривень в частині допуску до роботи фізичної особи ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформлення наказу чи розпорядження власника, є правомірною та не підлягає скасуванню.

Щодо тверджень позивача щодо протиправності постанови №ЧВ-566/18/423/АВ/П/2ПТ-ТД-1ФС/239 від 05 вересня 2018 року про накладення на останнього штраф у сумі 3723, 00 гривень, за не ведення обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому порядку, обліку робочого часу, відсутність платіжно-розрахункових відомостей на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України (за порушення ч.2 ст.30 ЗУ "Про оплату праці" та порушення Постанови КМУ від 17.06.2015 року №413, ч.2 ст. 48 КЗпП України, ст. 142 КЗпП України), суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Частиною 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" визначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Норми Постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17 червня 2015 р. передбачають, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Відповідно до частини 2 статті 48 КЗпП України, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Згідно статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Проаналізувавши наведені норми законодавства та враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження висновки відповідача, які викладені в акті інспекційного відвідування в частині наявних порушень зі сторони позивача, щодо невиконання наведених вище вимог законодавства по укладеному трудовому договору №2 від 01.02.2017 року з ОСОБА_2 (а.с.104), в тому числі і щодо укладення цивільно-правового договору з нею. Зокрема, як вбачається з акту перевірки, а так само встановлено в ході судового розгляду справи, позивачем не забезпечено облік виконуваної роботи, робочого часу, витрат на оплату праці, і т.і. ОСОБА_2 в період з 01.07.2017 року по 10.08.2017 року.

З огляду на наведе, суд дійшов висновку, що постанова посадових осіб відповідача №ЧВ-566/18/423/АВ/П/2ПТ-ТД-1ФС/239 від 05 вересня 2018 року про накладення на позивача штрафу в сумі 3723, 00 гривень є правомірною та скасуванню не підлягає.

Вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне також надати оцінку доводам позивача про те, що у відношенні останнього Вижницьким районним судом Чернівецької області закрито провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 41 КУпАП та частиною 1 статті 41 КУпАП. (а.с.90-95)

Зі змісту рішень суду вбачається, що викладені обставини в частині неналежного працевлаштування позивачем зазначених осіб не знайшли свого підтвердження, внаслідок чого суд дійшов висновку про недоведеність того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю не забезпечив дотримання вимог законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено частиною 1 та 3 статті 41 КУпАП.

Частиною 1 статті 41 КУпАП визначено гіпотезу та санкцію, яка стосується порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Частиною 3 статті 41 КУпАП визначено гіпотезу та санкцію, яка стосується фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно частини 6 та 7 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, правова оцінка надана у вказаних рішеннях суду не містить інформації про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, в даному випадку позивача, які стосуються фактів, які знайшли своє підтвердження при розгляді цього спору, виходячи із встановлених обставин справи.

Щодо доводів позивача, що на момент винесення оскаржуваних постанов позивач не являвся суб'єктом підприємницької діяльності (дата припинення підприємницької діяльності 04.09.22018), а саме - фізичною особою підприємцем, суд зазначає, що в ході розгляду справи встановлено, що на час інспекційного відвідування позивач був зареєстрованим як фізична особою-підприємцем та безпосередньо займався підприємницькою діяльністю. Відтак, припинення підприємницької діяльності позивачем за день до розгляду справи у відношенні останнього розцінюється судом, як спосіб ухилення від відповідальності.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 та частини 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень не в повній мірі доведено правомірності прийнятих рішень, а тому суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, з підстав наведених вище.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 352,40 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування рішень задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати в частині постанову уповноваженої посадової особи Управління Держпраці у Чернівецькій області № ЧВ-566/18/423/АВ/П/2ПТ-ТД-1ФС/239 від 05 вересня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у сумі 111690,00 гривень, за допущення до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір в сумі 352,40 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_2

Відповідач - Управління Держпраці у Чернівецькій області (вул. Зелена, 3, м. Чернівці, 58003)

Суддя Боднарюк О.В.