Справа № 522/23420/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/23420/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в І інстанції: Загороднюк В.І.

Дата та місце ухвалення: 17.04.2018 р. м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та перерахованої йому пенсії максимальним розміром у 10740 гривень з 20.12.2016 року; зобов'язати відповідача здійснювати виплату призначеної та перерахованої йому пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 20.12.2016 року по день проведення доплати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та перерахованої позивачу пенсії максимальним розміром у 10740 гривень з 12.06.2017 року.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної та перерахованої позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 12.06.2017 року по день проведення доплати.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, посилаючись, зокрема, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Позивач перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у справі № 522/7194/17 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зобов'язано перерахувати позивачу пенсію з 09 березня 2016 року, з врахуванням в складі грошового забезпечення допомоги на оздоровлення, щомісячної додаткової грошової винагороди для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, святкової премії, одноразової грошової допомоги при звільненні та індексації грошових доходів населення.

Згідно наявного в матеріалах справи протоколу перерахунку пенсії позивача, на підставі вказаного рішення суду позивачу здійснено перерахунок пенсії, при цьому, із встановленням обмеженням її виплати у розмірі 10740 грн.

Не погодившись із діями відповідача щодо обмеження розміру виплати пенсії позивача з 20.12.2016 року після визнання неконституційними таких обмежень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції при вирішенні справи дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявленого позову, виходячи з того, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положень щодо обмеження пенсії максимальним розміром.

При цьому, враховуючи строк звернення до суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з 12.06.2017 року, а в задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.

При апеляційному розгляді справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (редакція від 19.06.2011 року, підстава - 2857-VI) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом.

Перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв'язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, який набрав чинності 01.10.2011 року, у статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, частину п'яту викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2016 року) у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» частину п'яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення другого речення частини п'ятої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами у взаємозв'язку з пунктом 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

У рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 Конституційним Судом України зазначено, що відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» від 12 квітня 2016 року № 1080-VIII статтю 43 Закону № 2262 після частини третьої доповнено двома новими частинами, у зв'язку з чим частина п'ята цієї статті стала частиною сьомою без змін у змісті, що не перешкоджає проведенню її перевірки на відповідність Конституції України (конституційність).

Так, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII внесені зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та у ч. 7 ст. 43 слова і цифри «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Проте, на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, а саме станом на 01.01.2017 року, ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до якої вносилися вказані зміни, була визнана 20.12.2016 року Конституційним Судом України неконституційною, а тому повністю втратила чинність, отже зазначені зміни не можуть створювати будь-яких правових наслідків.

Набуття чинності з 1 січня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII не викликає автоматичного відновлення дії ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII.

Отже, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.

Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положень про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів та її максимальний розмір не може перевищувати 10740 грн.

Посилання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин рішень Верховного Суду України від 06 березня 2017 року № 490/5309/16-а та Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №183/342/17(2а/183/70/17), які, як вважає останній підтверджують позицію апелянта щодо відсутності підстав для перерахунку пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені рішення касаційного суду не стосуються застосування спірних положень законодавства та прийняті щодо вирішення підстав перерахунку пенсії за Законами України «Про державну службу» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Натомість, правова позиція суду у даній справі цілком відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, викладеним, зокрема, у постановах від 03 жовтня у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог та протиправності дій відповідача щодо обмеження призначеної та перерахованої позивачу пенсії максимальним розміром у 10740 гривень з 12.06.2017 року.

Поряд з цим, вирішуючи спірне питання та доходячи обґрунтованого висновку щодо пропущення позивачем строку звернення із заявленими вимогами за період з 20.12.2016 року по 11.06.2017 року, судом першої інстанції помилково застосовані наслідки пропуску строку звернення із заявленим позовом.

Так, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача з даним позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач просить зобов'язати відповідача здійснювати виплату призначеної та перерахованої йому пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 20.12.2016 року по день проведення доплати.

При цьому, позивач не заперечує, що пенсія ним отримувалась у відповідні місяці її виплати починаючи із вказаної дати.

Таким чином, позивач з січня 2017 року був обізнаний з розміром виплаченої йому пенсії.

Водночас, з даним позовом позивач звернувся лише 12.12.2017 року, тобто частково з пропуском строку, визначеного ч. 2 ст. 99 КАС України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача з даним позовом).

За правилами ч. 1 ст. 100 КАС України (чинного та в редакції на момент звернення позивача з даним позовом) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивачем не наводиться та зі змісту позовної заяви не вбачається будь-яких причин, які б об'єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними вимогами.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України (чинного та в редакції на момент вирішення справи судом) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Доходячи обґрунтованого висновку щодо пропуску позивачем строку звернення із заявленим позовом за період з 20.12.2016 року по 11.06.2017 року, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні заявлених позивачем вимог з цих підстав, не застосувавши наслідку пропуску строку звернення із позовом, визначенні наведеними вимогами КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України (чинного та в редакції на момент вирішення справи судом) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, у вказаній редакції, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що заявлений адміністративний позов в частині вимог за період з 20.12.2016 року по 11.06.2017 року має бути залишено без розгляду.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення в частині відмови у задоволенні заявлених вимог підлягає скасуванню із залишенням без розгляду заявленого позову в частині вимог з 20.12.2016 року по 11.06.2017 року, а в іншій частині без змін.

Керуючись ст.ст. 123, 240, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 20.12.2016 року по 11.06.2017 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 20.12.2016 року по 11.06.2017 року - залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 03.12.2018 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька