Справа № 826/17385/16
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Смолія Б.В. на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.10.2017, просив суд:

- визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" щодо невключення ОСОБА_6 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протиправною;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 19.529,51 грн.

Рішенням адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича щодо не включення ОСОБА_6 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 19.529,51 грн. (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять грн. 51 коп.). Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_6, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 19 529,51 грн. (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять грн. 51 коп.). Стягнуто з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича за рахунок Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на користь ОСОБА_6 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.) судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Смолій Б.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що судом першої інстанції була недостатньо досліджена правова природа Договору та суд дійшов хибного висновку про те, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду у межах граничного розміру відшкодування, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 4452, оскільки кошти позивача були залучені фінансовою компанією, як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця.

07 листопада 2018 року до суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким він підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. 07 листопада 2018 року до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 4ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_6 та ПАТ "Банк Михайлівський" укладено договір від 25.03.2016 року №980-027-000003415 банківського рахунку "Поточний рахунок "Ощадний", відповідно до якого, банк за ініціативою клієнта відкриває клієнту на його ім'я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору, а клієнт зобов'язується оплатити послуги банку.

Пізніше, позивачем укладено договір про відкриття карткового рахунку № НОМЕР_2 та договори між ним та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" від 25.03.2016 р. №980-027-000210974 та від 16.05.2016 р. №980-065-000239343.

На підтвердження виконання умов договорів, позивачем надано копію квитанції від 25.03.2016 р. №5862856 про внесення коштів на рахунок ПАТ "Банк Михайлівський" у розмірі 30.000,00 грн., та відповідно до позовної заяви, позивач зазначає, що відповідні кошти перераховані ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на виконання вимог договору від 25.03.2018 р. №980-027-000210974.

Також позивачем надано копію квитанції від 16.05.2016 р. №2942351 на підтвердження внесення коштів на рахунок ПАТ "Банк Михайлівський" та копію квитанції від 16.05.2016 р. про перерахування коштів з рахунку № НОМЕР_3 ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" з призначенням платежу: залучених коштів згідно з договором від 16.05.2016 р. №980-065-000239343 у розмірі 20000,00 грн.

Зі змісту заперечень вбачається, що наведені обставини відповідачем не заперечуються.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 р. №14/БТ виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23.05.2016 р. № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12.07.2016 р. №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський", виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 12.07.2016 р. №1213 про початок процедури ліквідації банку з 13.07.2016 р. до 12.07.2018 р. включно та делегування повноважень ліквідатора банку Ірклієнку Юрію Петровичу. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01.09.2016 року призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича з 05.09.2016 р.

Позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнка Юрія Петровича з листом від 20.07.2016 р., у якому просив повідомити чи включено позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, а у разі невключення, повідомити причини відмови.

Відповідно до заяви на видачу готівки 29.07.2016 р. №576994, позивачу виплачено суму відшкодування у розмірі 20.000,00 грн.

Листами від 01.09.2016 р. №3Г-ЕП(К)/3848/1 та від 01.09.2016 р. №3Г-ЕП(К)/3849/1 позивача повідомлено, що переказ коштів здійснених ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 р. в сумі 30.000,00 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором від 25.03.2016 р. №980-027-000210974" на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 20.000,00 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором з договором від 16.05.2016№980-065-000239343" на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 29.51 грн. з призначенням платежу "Оплата процентів по договору від 16.05.2016 р. №980-065-000239343" на рахунок № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6; у сумі 531,14 грн. з призначенням платежу "Оплата процентів по договору від 25.03.2016 р. №980-027-000210974 " на рахунок № НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6 є нікчемними відповідно до пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з витягом від 28.09.2017 року, позивача включено до Переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті - 20.000,00 грн. та 30.531,14 грн.

У відповіді на заперечення позивач зазначає, що йому виплачено 15.07.2016 вклад у сумі 20.000,00 грн., 20.12.2016 - 30.531,14 грн.

Позивач не погоджуючись з бездіяльністю Уповноваженої особи Фонду щодо невключення до переліку вкладників в частині невиплаченої суми в розмірі 19 529,51 грн., на які він має право на відшкодування за рахунок Фонду, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодувань за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Відповідно до підпунктів 3 ,4 частини 1 статті 2 Закону №4452-VI, вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник фізична особа (крім фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Тобто, грошові кошти, які надходять в банк на банківський рахунок фізичної особи, відповідно до вказаних приписів є вкладом, а фізична особа, на банківський рахунок якої надійшли грошові кошти, є вкладником.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону N 4452-VI, фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

В силу ч.ч. 1 та 2 ст. 27 цього Закону, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI, протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В силу п. 4 ч. 2 ст. 37 вказаного Закону, Уповноваженій особі, серед іншого, надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно ч. 2 та п. 1 ч. 4 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 р. здійснено переказ коштів (транзакції) на рахунки позивача № НОМЕР_1 в сумі 50.029,51 грн. та № НОМЕР_2 в сумі 531,14 грн.

Сторонами не заперечувалося, що 19.05.2016 року здійснено перерахування коштів з рахунку № НОМЕР_1 на його рахунок № НОМЕР_2 у розмірі 50.029,51 грн. На підтвердження факту зарахування коштів на відповідний рахунок позивачем надано виписку по рахунку № НОМЕР_2 з 23.05.2016 р. по 23.05.2016 р., на якому обліковувались кошти в сумі 70.060,65 грн.

Відповідачем листами від 01.09.2016 р. № 3Г-ЕП(К)/3848/1 та від 01.09.2016 р. №3Г-ЕП(К)/3849/1 повідомлено ОСОБА_6 про нікчемність правочинів, а саме: транзакції з перерахування коштів ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на рахунки позивача № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є нікчемним правочином, на підставі пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Водночас, як уже вказувалось, гарантована сума вкладу в розмірі 50.531,14 грн. позивачу виплачена(а.с. 35, 37).

Частиною 2 ст. 38 Закону №4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Так, частиною 3 ст. 38 Закону №4452-VI визначено перелік підстав для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними.

З наведеного слідує, що Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується обов'язком встановити обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для цілей отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Норми чинного законодавства не пов'язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням чи належністю саме йому розміщених на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів. Підставою для розповсюдження на особу гарантій, передбачених Закону №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім'я.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що спірні правочини є таким, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Варто зауважити, що в матеріалах справи відсутнє судове рішення про визнання недійсними спірних договорів.

Крім цього, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у цій же постанові, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його Уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного Уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано Уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС, оскільки не створює жодних обов'язків для позивача та безпосередньо не порушує прав позивача.

Отже, права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Як зазначалось, що між позивачем та ПАТ "Банк Михайлівський" укладено договори від 25.03.2016 р. №980-027-000003415 та від 08.02.2016 р. банківських рахунків, що не заперечується відповідачем. Крім того, кошти на рахунок позивача перераховані в рамках виконання договірних зобов'язань за договорами від 25.03.2016 р. №980-027-000210974 та від 16.05.2016 р. №980-065-000239343, укладеного між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та позивачем, ПАТ "Банк Михайлівський" не є стороною цього договору.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про нікчемність правочину з перерахування коштів на рахунок позивача, на підставі пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є необґрунтованими, оскільки за змістом наведеної норми нікчемними є правочини (договори) саме банку.

Так, відповідно до довідки про стан рахунку від 01.09.2016 р. №ЗГ-ЕП(К)/3848, на рахунок позивача № НОМЕР_1 в ПАТ "Банк Михайлівський" грошові кошти в загальній сумі 50.029,51 грн. перераховані до запровадження тимчасової адміністрації банку.

Згідно довідки про стан рахунку від 01.09.2016 р. №ЗГ-ЕП(К)/3849 на рахунок позивача НОМЕР_4 в ПАТ "Банк Михайлівський" грошові кошти в розмірі 531,14 грн. перераховані до запровадження тимчасової адміністрації, та загальний залишок станом на 19.05.2016 р. складав 20.531,14 грн.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 20.05.2016 року залишок на рахунку складав 70.060,65 грн., з яких 50.531,14 грн. позивачу виплачено. Уповноваженою особою не надано доказів того, що зазначені кошти фактично не були зараховані на рахунок позивача.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірності невключення позивача до переліку, на підставі якого позивач мав право отримати гарантовану суму як вкладнику банку.

Матеріали справи містять копію витягу з переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті, згідно з яким позивача включено до переліку осіб кошти яких підлягають виплаті на загальну суму 50.531,14 грн.

Відповідно до довідки про стан рахунку від 01.09.2016 р. №ЗГ-ЕП(К)/3849 на рахунку позивача обліковувались кошти в сумі 70.060,65 грн., відтак залишок невиплаченої суми становить 19.529,51 грн.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю. щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 19.529,51 грн. та зобов'язання відповідача включити ОСОБА_6 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 19.529,51 грн.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач не набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду у межах граничного розміру відшкодування, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 4452, оскільки кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося та вбачається з матеріалів справи, договір №980-065-000239343 від 16 травня 2016 року, укладений між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", є договором позики та регулюється статтями 1046-1053 Цивільного кодексу України. Разом з тим, кошти від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" надійшли на рахунки позивача та були залучені банком на його рахунок на умовах відповідного договору, укладеного між позивачем та банком, що, відповідно до вимог ст. 2 Закону, надає правові підстави для визнання таких коштів вкладом, а позивача - вкладником.

Як вірно вказує у своєму відзиві позивач, саме з моменту повернення позики від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", позивач не є позикодавцем, його правовідносини із небанківською фінансовою установою припинилися, а кошти, які надійшли на поточний рахунок позивача в Банк - є банківським вкладом.

Крім цього, аналогічного висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року справа №822/1083/17 ( №К/9901/34888/18), де вказано, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що, в розумінні ст. 2 Закону № 4452-VI, позивач є вкладником банку, а кошти, які надійшли для неї як вкладника за Договором банківського рахунку від 20.05.2016 р., в розумінні тієї ж статті, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені ст. 26 Закону №4452-VI.

Апелянтом достатніх доказів, всупереч ч.2 ст.71 КАС України, на підтвердження викладених ним обставин до суду надано не було.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги у вказаній частині, суд першої інстанції вірно виходив з того, що обов'язок відповідача на вчинення відповідних дій прямо передбачений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення протягом процедури ліквідації Уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Смолія Б.В. залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.А Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 03.12.2018 року