Справа № 826/4491/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4491/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними рішень, визнання першочергового права на виділення земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним рішення відповідача від 13 грудня 2016 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво; визнання протиправним рішення від 26 січня 2017 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво; визнання першочергового права позивача на виділення даної земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, як учаснику бойових дій (учаснику АТО) згідно статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" під садівництво; зобов'язання надати йому дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем відмовлено йому у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво з надуманих підстав, які не відповідають дійсності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14; ідентифікаційний код 39817550), викладену у листі від 13 грудня 2016 року №М-37186/0-17690/6, у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво; визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області, викладену у листі від 26 січня 2017 року №М-145/0-921/6-17, у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво. Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 04 січня 2017 року, з урахуванням висновків даного рішення. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримують висновки суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в даній справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій, про що має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2, виданого 24 березня 2016 року Службою безпеки України, отже має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, зокрема, наявність права на першочергове відведення земельних ділянок.

21.11.2016 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням в порядку статті 118 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, розташованої в Обухівському районі Київської області, у власність для ведення садівництва.

За результатами розгляду вказаного клопотання відповідач листом від 13.12.2016 року №М-37186/0-17690/6 відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, оскільки запитувана позивачем земельна ділянка розташована на землях лісогосподарського призначення.

Однак, зазначена підстава відмови спростована листом Київського обласного та по місті Києву управління лісового та мисливського господарства Держлісагенства України від 07.07.2016 року №04-35/1473, згідно якого запитувана позивачем земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) за ДП "Київський лісгосп" не обліковується. (а.с.17).

04.01.2017 ОСОБА_3 повторно звернувся до відповідача із аналогічним клопотанням.

Проте, листом від 26.01.2017 року №М-145/0-921/6-17 відповідач повторно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, однак, посилаючись на те, що на бажану до відведення земельну ділянку вже прийнято рішення стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на іншу особу.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Земельним кодексом України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України).

В силу вимог п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги у формі першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, абз. 2 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Абзацом 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Крім того, Земельним кодексом України встановлений виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якими відповідно до вимог ч. 7 ст. 118, ч. 3 ст. 123 ЗК України може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ Держгеокадастру у Київській області, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою вперше зазначило, що визначена земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) розташована на землях лісогосподарського призначення.

Проте, суд першої інстанції правильно визначив, що вказане спростовується листом Київського обласного та по місті Києву управління лісового та мисливського господарства Держлісагенства України від 07 липня 2016 року №04-35/1473 та витягом з Державного земельного кадастру, згідно якого земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 є державною власністю та відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідач не спростував зазначене і в суді апеляційної інстанції, не надав належних доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка розташована на землях лісогосподарського призначення.

Друга відмова відповідача на заявлену позивачем земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 була мотивована відведенням спірної земельної ділянки іншій особі, що також не підтверджено апелянтом належними та допустимими доказами.

Посилання відповідача на наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області від 13 грудня 2013 року №КИ/:01:002/00010550, яким надано дозвіл ОСОБА_6 на розроблено проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, розташованої на території Української міської ради Обухівського району Київської області, обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки вказаний наказ не містить відомостей про земельну ділянку, яку хоче отримати ОСОБА_3

Крім того, як вказано судом першої інстанції, наявна у справі копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2, виданого 24 березня 2016 року Службою безпеки України, підтверджує, що ОСОБА_3 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що свідчить про наявність у позивача права на першочергове відведення земельних ділянок.

Також в суді апеляційної інстанції не спростовано, що заявлений позивачем розмір земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, знаходиться у межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, визначених пунктом "в" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що позивач звернувся до Головного управління з клопотанням про отримання у власність сформованої земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Стаття 25 Закону України «Про землеустрій» визначає види документації із землеустрою, до яких, крім проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, належать, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Частиною другою статті 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

З аналізу наведених правових норма вбачається, що для розроблення технічної документації із землеустрою зацікавлена особа звертається до органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади щодо отримання дозволу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки земельна ділянка орієнтовною площею 0,12 га, що розташована на території Обухівської міської ради Київської області є сформованою, її подальше виділення здійснюється лише за технічною документацією, на розробку якої відповідачем саме й не надано дозволу.

Крім того, частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об'єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Позивачем до матеріалів справи надано витяг з Державного земельного кадастру № НВ-018 від 19.09.2018, відповідно до якого датою державної реєстрації вказаної ділянки є 18.04.2016 р., станом на 19.09.2018 року після спливу більше одного року речове право на дану ділянку не зареєстровано.

Також, позивачем надано лист Головного управління Держгеокадастру у Київскій області від 19.06.2018 р. № М-1264/0-2204/6-18, який свідчить, що проект з землеустрою та речове право на вказану земельну ділянку не було зареєстровано з причин, що залежать від правильності оформлення документації з землеустрою, тобто з вини заявника.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмов відповідача у наданні дозволу позивачу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво та наявність у позивача першочергового права на отримання спірної земельної ділянки.

Апелянтом висновки суду першої інстанції не спростовано.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права; з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволених позовних вимог, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними рішень, визнання першочергового права на виділення земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 04.12.2018