Справа № 805/4994/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року справа №805/4994/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В, суддів: Шишова О.О., Блохіна А.А., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участі представника відповідача Філоник В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року (повне судове рішення складено 05 вересня 2018 року у м. Слов'янську) у справі № 805/4994/18-а (суддя в І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління праці соціального захисту населення Краматорської міської ради (далі - відповідач, Управління) про визнання протиправними дій щодо невиплати призначеної раніше соціальної допомоги, зобов'язання виплатити суми соціальних виплат.

В обґрунтування позову зазначила, що отримує соціальну допомогу по інвалідності 2 групи. З 25.02.2015 перебуває на обліку в Управлінні як внутрішньо переміщена особа. Позивач раніше проживала у м. Єнакієве, де отримувала допомогу до початку збройного конфлікту, внаслідок якого вимушена була переміститись до м. Краматорськ, де 25.02.2015 зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа, вважає, що довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи достатньо для подальшого отримання соціальної допомоги інваліду 2 групи з 13.01.2014 довічно. Позивач звернулася до виконавчого комітету Краматорської міської ради за роз'ясненнями щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги, яка не виплачена їй за минулий період, та отримала відповідь від 13.06.2018 про відсутність підстав. Виконавчий комітет у відповіді не вказав норму Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають прав на пенсію та особам з інвалідністю», яка б визначила таку підставу невиплати державної соціальної допомоги за минулий період, як відсутність механізму виплат сум соціальних виплат, що не виплачені за минулий період згідно з п. 16 Порядку призначення/відновлення виплат, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, вважає дії відповідача щодо відмови у здійсненні соціальних виплат за минулий період протиправними та такими, що порушують її конституційні права, отже просила суд визнати протиправними дії щодо невиплати призначеної раніше соціальної допомоги, зобов'язання виплатити суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період з 01.08.2014 по 31.03.2018 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий в установі ТВБВ філії ДОУ АТ «Ощадбанк».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до Порядку, призначення здійснюється за рішенням комісії після складання акту обстеження матеріально-побутових умов заявника. Така перевірка відносно позивача була проведена та місце її проживання підтверджено актом перевірки. Спеціалістом управління акт обстеження подано на розгляд міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат. Згідно рішення комісії (протокол засідання від 10.05.2018 № 75) позивачу призначена державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію у щомісячному розмірі 1452,00 грн. з 01.04.2018 довічно. Стосовно не отриманих сум допомоги за період з 01.08.2014 по 31.03.2018 зазначає, що згідно з п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, останнім не визначено окремий Порядок, тому підстав для виплат за минулий період немає, відтак дії Управління не суперечать чинному законодавству.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 фактично перемістилися з м. Єнакієве до м. Краматорськ Донецької області. Згідно довідки від 26.06.2018 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу у м. Краматорськ Донецької області (а.с.9). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії НОМЕР_1 позивач є інвалідом 2 групи 13.01.2014 безстроково (а.с.12).

Згідно довідки № 04/4647, виданої управлінням праці соціального захисту населення Єнакієвської міської ради, ОСОБА_2 значиться на обліку як отримувач державної соціальної допомоги згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають прав на пенсію та особам з інвалідністю» з 06.03.2008 безстроково (а.с.10).

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 26 квітня 2018 року позивач вперше звернулася до Управління з заявою про призначення державної допомоги (а.с.25-27).

Рішенням про призначення допомоги від 17 травня 2018 року позивачеві призначено допомогу як інваліду 2 групи з 01 квітня 2018 року довічно (а.с.24).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати призначеної раніш соціальної допомоги за минулий період, яка фактично є заборгованістю, з підстав бездіяльності Кабінету Міністрів України по визначенню окремого Порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади), зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 згідно Закону України від 18 травня 2004 року № 1727-IV «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають прав на пенсію та особам з інвалідністю» (далі - Закон № 1727-IV) державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.

Судом встановлено, що вперше така допомога призначена позивачеві управлінням праці соціального захисту населення Єнакієвської міської ради у березні 2008 року.

Статтею 10 вказаного закону встановлено, що державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд виплачуються щомісячно за поточний місяць.

В силу форс-мажорних обставин (проведення антитерористичної операції у Донецькій області) виплата соціальної допомоги позивачеві управлінням праці соціального захисту населення Єнакієвської міської ради була припинена з 01 вересня 2014 року по 31.03.2018, а відтак, суми невиплаченої заборгованості слід вважати боргом, який виник не з вини позивача.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 перемістилася з окупованої території не з власної вини, а через існування об'єктивних перешкод, а саме: проведення антитерористичної операції на території Донецької області та окупації міста Єнакієве незаконними збройними формуваннями.

Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 365).

Згідно з п. 15 Порядку № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

На день розгляд справи окремий порядок Кабінетом Міністрів України не прийнятий.

При цьому, статтею 11 Закону № 1727-IV передбачено, що суми державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує відповідну допомогу, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини допомоги у зв'язку з порушенням строків її виплати особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю здійснюється згідно із законом.

Тобто, саме згідно з законом, а не з постановою Кабінету Міністрів України виплачується борг отримувачам допомоги за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З зазначених підстав місцевим судом правильно не взято до уваги посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України, які мають підзаконну силу.

Статтями 2 та 3 Закону № 1727-IV визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Крім того, суд зазначає, що за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов'язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок, що дії позивача щодо невиплати за минулий період сум заборгованості соціальної допомоги є протиправними, а вимога позивача щодо зобов'язання відповідача виплатити заборгованість за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2018 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 805/4994/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 04 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін О.О. Шишов