Справа № П/811/953/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

29 листопада 2018 року м. Дніпросправа № П/811/953/18
(суддя Сагун А.В. м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року у справі № П/811/953/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області про скасування податкової вимоги, рішення та податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1А.) 18 березня 2018 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області, згідно з яким просить скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 12.10.2017 р.:

№ про збільшення суми грошового зобов'язання по військовому збору в розмірі 2383,63 грн. (1906,90 грн. - основний платіж, 476,73 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

№ про застосування штрафу в розмірі 510,00 грн. по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності;

№ про застосування штрафу в розмірі 510,00 грн. по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 2067,50 грн. (1654,00 грн. - основний платіж, 413,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

№ про застосування штрафу в розмірі 1316,66 грн. за затримку реєстрації податкових накладних;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання по земельному податку в розмірі 6056,55 грн. (4845,24 грн. - основний платіж, 1211,31 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

№ про застосування штрафу в розмірі 510,00 грн. по земельному податку;

та податкове повідомлення-рішення від 17.10.2017 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 32988,93 грн. (26391,14 грн. - основний платіж, 6597,79 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2017р. №ф- на 43683,66 грн. по єдиному внеску та рішення від 19.01.2018 р. № про застосування штрафних санкцій в розмірі 7851,28 грн. по єдиному внеску.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, викладені у акті №337/11-28-13-03/НОМЕР_1 від 22.09.2017 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржені рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував податкові повідомлення-рішення відповідача від 12.10.2017 №, яким позивачу збільшено суму податку на додану вартість з основного зобовязання у розмірі 1654 грн., а також за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 413,50 грн.; №, в частині збільшення позивачу штрафних санкцій у розмірі 316,67 грн.; №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 510 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в частині позовних вимог задоволених судом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 12.10.2017 р.: №, №, №, від 17.10.2017 р. № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2017р. №ф-, рішення від 19.01.2018 р. № та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

1. Зазначає про те, що відповідачем не було направлено йому вмотивоване рішення на його скаргу на ППР № від 17.10.2017 року, а тому відповідно до абз.2 п.56.9 ст. 56 ПК України скарга вважається задоволеною.

2. Він не повинен подавати податкову декларацію зі сплати за землю, оскільки є фізичною особою. Крім того, згідно з техдокументацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки її власником є ОСОБА_2, що знайшло своє відображення також в рішенні відповідача №3617/10/11-28-10-01-08 від 17.04.2014 року яке підтверджує доводи позивача.

Згідно з даними земельного кадастру позивач не є власником, землекористувачем або орендатором спірної земельної ділянки.

3. Суд першої інстанції не надав оцінки доказам наданим позивачем до суду а саме чекам, товарним чекам, актам виконаних робіт, наказам на відрядження та товарно-транспортним накладним.

4. Суд першої інстанції безпідставно не врахував докази які підтверджують використання позивачем дизпалива у 2014 році.

5. Відповідач безпідставно не врахував акти виконаних робіт на підтвердження витрат позивача за 2015 та 2016 роки, що вплинуло на збільшення розміру чистого оподатковуваного доходу.

6. Податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 17.10.2017 року прийнято з порушенням п. 86.8 ст. 86 ПК України, а саме протягом 4 робочих днів замість 3.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не зазначаючи яких саме. Просить скасувати рішення суду першої інстанції частково та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відтворює частину змісту акта перевірки.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відповідача відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки складено акт №337/11-28-13-03/НОМЕР_1 від 22.09.2017 (т. 2. а.с. 2 - 64).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем:

- пункту 177.2, пп. 177.4.1, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності у сумі 26391,14 грн. в т.ч. за 2014 рік - 4656,75 грн., за 2015 рік - 5742,30 грн., за 2016 рік -15992,09 грн.;

- підпункту 1.1 пункту 16 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, в частині заниження суми податкового зобов'язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1906,90 грн., в т.ч. за 2015 рік -на 574,26 грн., за 2016 рік-на 1332,67 грн.;

- ч.2 п.1ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного/внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми єдиного внеску з підприємницької діяльності на загальну суму - 43683,66 грн., в тому числі за 2014 рік - на 10772,62 грн., за 2015 рік - на 13283,84 грн., за 2016 рік -на 19627,20 грн.;

- п. 286.2. ст. 286 Податкового Кодексу України неподання податкової декларації з плати за землю за 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік;

- пп. 269.1.2, п. 269, пп. 271.1.1 п. 271.1 ст.271, п. 286.2. ст. 286 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ донараховано земельний податок в сумі 4845,24 грн., в тому числі за 2014 рік -863,22 грн., за 2015 рік - 1236,99 грн., за 2016 рік -2745,03 грн.;

- пп. „б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в частині подання з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку;

- п. 44.1., 44,3 ст. 44, п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, книга обліку доходів та витрат, на перевірку не надана;

- п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, завищено податковий кредит на загальну суму 1654,00 грн., в т.ч. за вересень 2014 року на суму 282 грн., жовтень 2014 року на суму 856 грн., листопад 2014 року на суму 62 грн., грудень 2014 року на суму 357 грн., липень 2015 року на суму 97 грн.;

- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, несвоєчасна реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 6499,99 грн. (т.1, а.с. 25-26).

За результатами проведеної перевірки та на підставі виявлених порушень відповідачем 13.05.2017 року прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.10.2017 р.:

№ про збільшення суми грошового зобов'язання по військовому збору в розмірі 2383,63 грн. (1906,90 грн. - основний платіж, 476,73 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

№ про застосування штрафу в розмірі 510,00 грн. по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності;

№ про застосування штрафу в розмірі 510,00 грн. по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 2067,50 грн. (1654,00 грн. - основний платіж, 413,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

№ про застосування штрафу в розмірі 1316,66 грн. за затримку реєстрації податкових накладних;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання по земельному податку в розмірі 6056,55 грн. (4845,24 грн. - основний платіж, 1211,31 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

№ про застосування штрафу в розмірі 510,00 грн. по земельному податку;

та податкове повідомлення-рішення від 17.10.2017 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 32988,93 грн. (26391,14 грн. - основний платіж, 6597,79 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Також відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2017р. №ф- на 43683,66 грн. по єдиному внеску та прийнято рішення від 19.01.2018 р. № про застосування штрафних санкцій в розмірі 7851,28 грн. по єдиному внеску.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень та вимоги відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача в частині задоволених позовних вимог є протиправними, а в інший частині такими, що прийняті на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України).

Положеннями п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно з ч. 2 ст. 3 цього Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 наведеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до п.1.2 Наказу №88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з п. 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції

Отже зазначені норми права свідчать про те, що за господарськими операціями з метою визначення витрат, а також встановлення зв'язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку контролюючий орган повинен перевірити наявність у позивача необхідних первинних документів за господарськими операціями.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не погодившись з висновками акта перевірки, у звязку з прийняттям перевіряючими до уваги не всіх документів наданих позивачем до перевірки. У звязку з чим, позивач разом з запереченнями № 1 від 29.09.2017 року повторно надав відповідачу документи, що підтверджують його витрати в 2014-2016 роках та які не були враховані під час перевірки. При цьому належних доказів в підтвердження не надання цих документів під час перевірки відповідач суду не надав.

Так в матеріалах справи містяться: чеки (т. 1 а.с.58 -60), товарні чеки (т.1 а.с. 61 66, акти виконаних робіт (т. 1 а.с. 67 -90); накази на відрядження, товарно транспортні накладні, акти надання послуг, заявки на перевезення вантажу (т. 1 а.с. 91 - 180).

Зазначені документи підтверджують витрати позивача за господарськими операціями за період 2014 2016 роки. Отже висновки відповідача щодо включення позивачем до складу задекларованих витрат витрати в сумі 47779,21 грн. без документального підтвердження є безпідставними.

Крім того, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно з матеріалами справи заперечення позивача до акта перевірки було розглянуто відповідачем 10.10.2017 року, що підтверджується листом ГУ ДФС у Кіровоградській області від 10.10.2017 року №435/ФОП/11-28-13-03-07, а податкове повідомлення-рішення від 17.10.2017 року № прийнято 17.10.2017 року (т. 1 а.с.16,30).

Таким чином в порушення п. 86.8. ст. 86 ПК України зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято за межами передбаченого цією нормою триденного строку тобто протиправно.

На наявність зазначених обставин суд першої інстанції помилково не звернув уваги та не надав їм оцінки. Доказів у спростування доводів позивача щодо порушення п. 86.8. ст. 86 (далі ПК України) відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення відповідача від 17.10.2017 р. № та необхідність його скасування.

Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції, погоджується з доводами позивача відносно того, що за відсутності заниження податкового зобовязання за 2014-2016 роки з податку на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності на суму 26391,14 грн. не можуть бути збільшені зобовязання:

з військового збору на суму 1906,90 грн., а саме на суму донараховану за 2015 рік на суму 38281,98 грн. та за 2016 рік в сумі 88844,92 грн. (38281,98 грн. + 88844,92 грн. + 1,5 %), та нарахована штрафна санкція 476,73 грн. (1906,90 грн. х 25 %) та по

єдиному внеску на суму 43683,66 грн. з застосуванням штрафної санкції в розмірі 7851,28 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасне повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень відповідача від 17.10.2017 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання по військовому збору в розмірі 2383,63 грн., вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2017р. №ф- на 43683,66 грн. по єдиному внеску та рішення від 19.01.2018 р. № про застосування штрафних санкцій в розмірі 7851,28 грн. по єдиному внеску та необхідність їх скасування.

3) Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу України).

Зазначеному обовязку платника податків кореспондує визначене п.85.4 ст. 85 Податкового кодексу України право посадових осіб податкового органу при проведенні перевірок отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пункт 44.4 ст. 44 Податкового кодексу України містить застереження, за яким вищезазначені документи, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Таким чином, враховуючи положення зазначених норм права та вірно встановивши обставини господарських операцій позивача з ТОВ «ГПЛ», ТОВ «Техноторг-Дон», ТОВ Сервісна Компанія «Формула», реальність яких підтверджується первинними документами (фіскальними чеками, товарними чеками, актами виконаних робіт, заявками на перевезення, наявністю податкових накладних (т.1, а.с. 61-75, 80, 98-102, т.2. а.с. 72-81) суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем правильно було обраховано ПДВ у розмірі 1654 грн., а тому податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.10.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі вказані висновки суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 120 1.1. ст. 120 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/ розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/ розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/ розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи: податкова накладна від 21.01.2016 № 4 на суму 333,33 грн. була зареєстрована 11.02.2016, податкова накладна від 27.02.2016 № 8 на суму 2833,33 зареєстрована 14.03.2016, тобто в строк, а тому штрафну санкцію у розмірі 10 % від цієї суми нараховано протиправно, а саме 316,67 грн. Проте податкова накладна від 27.04.2016 № 15 на суму 3333,33 грн. зареєстрована 28.06.2016, а оскільки вона зареєстрована з порушенням строків визначених ст. 201 Податкового кодексу України. таким чином відповідачем правомірно нарахована штрафна санкція у розмірі 1000 грн.

Враховуюче зазначене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.10.2017 №, в частині збільшення позивачу штрафних санкцій у розмірі 316,67 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 12.10.2017 р. № та № слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні с платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Відповідно до вимог п.п. 269.1.2. п. 269.1 ст. 269 Податкового Кодексу України платниками податку є землекористувачі.

Як зазначено в акті перевірки позивачем в перевіряємому періоді для здійснення господарської діяльності використовувався комплекс будівель, розташований за адресою: м. Олександрія, вул. Енергетиків 6, який належить йому на підставі договору дарування від 24.02.2009 року, та відповідно розташований на земельній ділянці. При цьому позивач згідно з облікових даних «ІС Податковий блок» плату за землю, та орендну плату не здійснював. Податкові декларації з плати за землю за 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік позивачем не подані.

Враховуючи зазначене, а також те, що між позивачем та Олександрійським міським РЕМ ВАТ «Кіровоградобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії №1263 від 16.05.2007 року до комплексу будівель позивача за вказаною адресою, а витрати на використання електроенергії включалися позивачем до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014-2016, суд першої інстанції дійшов висновку, що будівлі, які знаходяться на земельній ділянці 715,46 кв. м. використовувались позивачем для здійснення підприємницької діяльності (т.1, а.с. 206-208), а отже позивачу правомірно застосована штрафна санкція в розмірі 510 грн., нарахована сума податкового зобов'язання по земельному податку у розмірі 4845,24 грн.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеним висновком враховуючи наступне.

Згідно з актом перевірки відповідачем не було визначено площу земельної ділянки на якій розташовано комплекс будівель позивача. При цьому, як раніше було встановлено контролюючим органом у рішенні від 17.04.2014 року (т. 1 а.с. 53) договір дарування комплексу будівель позивачу від 24.02.2009 року № 549 даних про таку площу не містить.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач неправомірно визначив позивачу податкові зобовязання з земельного податку, оскільки визначив обєкт оподаткування, а саме розмір земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача, без належних підстав.

Також, суд звертає увагу на те, що перевіркою не встановлено та доведено факт використання вказаних будівель позивачем в підприємницькій діяльності, не наведено документів, які б підтверджували використання цих будівель в його господарській діяльності.

Отже, саме на підставі таких висновків контролюючий орган прийняв оскаржені податкові повідомлення рішення.

Обставини того, що зазначений комплекс будівель позивачем використовувався для здійснення підприємницької діяльності, наявність яких встановив суд першої інстанції, не були підставою для прийняття оскаржених податкових рішень.

Згідно з п. 286.1. ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з п. 286.2. ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

При цьому, згідно з поясненнями позивача він не є власником земельної ділянки площею 4850,57 кв.м. під будівлями 715,46 кв.м. за адресою: м. Олександрія, вул. Енергетиків 6, оскільки відповідно до витягу з техдокументації про нормативно грошову оцінку землі її власником є ОСОБА_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами (т.1 а.с. 208). Доказів у спростування цих обставин відповідач суду не надав.

Отже позивачу не правомірно застосована штрафна санкція в розмірі 510 грн. та нарахована сума податкового зобов'язання по земельному податку у розмірі 4845,24 грн.

Таким чином податкові повідомлення-рішення від 12.10.2017 р. № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до абзацу а), б) пункту 176.2 ст.176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобовязані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається;

Згідно з підпунктом 177.7 статті 177 ПК України, фізична особа-підприємець вважається податковим агентом працівника фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Отже, зазначеними нормами права визначено, що особи які мають статус податкових агентів, зобовязані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Проте, згідно з висновком відповідача викладеного в п.2.2. акта перевірки перевіркою встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб порушень не встановлено (т. 2, а.с. 20-23).

Таким чином, враховуючи також те, що під час перевірки у податкового органу до позивача як податкового агента не виникало питань та до суду не надано документи на підтвердження подання позивачем податкової звітності з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що збільшення грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 510 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями відповідач здійснив неправомірно, а відтак податкове повідомлення-рішення від 12.10.2017 № про застосування штрафу в розмірі 510,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначений обовязок виконав лише в частині позовних вимог у задоволені яких було відмовлено.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року у справі №П/811/953/18 скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 12.10.2017 р.: №, №, №, від 17.10.2017 р. № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2017р. №ф-, рішення від 19.01.2018 р. № та позов в цій частині задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 12.10.2017 р.: №, №, №, від 17.10.2017 р. № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2017р. №ф-, рішення від 19.01.2018 р. №.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 29 листопада 2018 року.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко