Справа № 825/2105/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2105/18 Головуючий у І інстанції - Д`яков В.І.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції № 370 о/с від 19.04.2018 в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського роти № 4 батальйону УПП ДПП відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (у зв'язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів); поновити ОСОБА_2 на посаді поліцейського Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції; стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.04.2018 по дату винесення рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ Департаменту патрульної поліції № 370 о/с від 19.04.2018 року в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського роти № 4 батальйону УПП ДПП відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (у зв'язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів) прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, не у порядок та не у спосіб, передбачені законами України, чим порушено його права та інтереси. Вважає його протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департамента патрульної поліції № 370 о/с від 19.04.2018 в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського роти № 4 батальйону УПП ДПП відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (у зв'язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів).

Поновлено ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1) на посаді поліцейського Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департамента патрульної поліції.

Стягнуто з Департамента патрульної поліції (вуд. Федора Ернста, 3,м. Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1) заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.04.2018 по 21.06.2018 в сумі 19982 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) грн. 34 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги власноручно підписане попередження Позивача та зазначив, що у зв'язку з тим, що дане попередження не містить дату його складання, а тому не можливо встановити з якої дати почався перебіг двомісячного строку. Також, Департамент патрульної поліції зазначає, що закон встановлює лише вимогу для роботодавця здійснити таке повідомлення за два місяці до можливого звільнення, не деталізуючи яким чином воно повинно відбутись. В даному випадку воно відбулося шляхом проведення оперативної наради із фіксацією дати та персонального попередження під підпис кожного працівника.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, 06 лютого 2018 року наказом Національної поліції України № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, згідно якого в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області скорочено 386 посад, введено 356 посад, серед них у батальйоні введено 281 посаду (а.с. 34-37).

19 лютого 2018 року проведено оперативну нараду Управління патрульної поліції в Чернігівській області, на якій був присутній особовий склад УПП в Чернігівській області, до порядку денного якої, було включено питання про стан реалізації наказу Національної поліції України від 06 лютого 2018 року № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» в частині персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, про що складено протокол № 3802/41/22/01-2018 (а.с. 38-40).

27 лютого 2018 року проведено нараду Управління патрульної поліції в Чернігівській області, на яку був, серед інших, запрошений ОСОБА_2, та на якій позивачу було запропоновано ознайомитись з «Переліком вакантних посад Департаменту патрульної поліції, які запропоновані працівникам Управління патрульної поліції в Чернігівській області для подальшого проходження служби у зв'язку з проведенням організаційно-штатних змін в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області», про що складено протокол № 4131/41/22-2018 (а.с. 42-44).

З вказаного протоколу вбачається, що позивач, від ознайомлення із запропонованими посадами та написання рапорту відмовився, що відображено у вищезазначеному протоколі та в акті про відмову в ознайомленні під підпис від 27 лютого 2018 року (а.с. 46).

Наказом від 19 квітня 2018 року № 370 о/с по особовому складу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», старшого сержанта поліції ОСОБА_2 поліцейського роти № 4 батальйону з 19 квітня 2018 року було звільнено зі служби в Управлінні патрульної полії в Чернігівській області.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач не надав суду незаперечних доказів, що одночасно з попередженням про звільнення 19 лютого 2017 року та в подальшому до закінчення двохмісячного терміну попередження позивачу були запропоновані всі вакантні посади. У зв'язку з не підтвердженням Відповідачем належними та допустимими доказами факту доведення до відома Позивача конкретних вакантних посад з пропозицією працевлаштування, зіставлений акт від 27 лютого 2018 року про відмову від написання рапорту на будь-яку із запропонованих йому посад не може бути врахований як доказ відмови Позивача від вакантних посад.

Ураховуючи те, що оскаржуваний наказ про звільнення підлягає скасуванню, а також те, що 19 квітня 2018 року був днем звільнення та останнім робочим днем позивача, за який йому було нараховано та виплачено грошове забезпечення, тому позовна вимога Позивача про поновлення на посаді поліцейського Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департамента патрульної поліції підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статті 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закону № 580-VIII).

Статтею 3 Закону № 580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 4 статті 15 Закону № 580-VIII штатний розпис (штат) та кошторис територіальних органів поліції затверджує керівник поліції.

Відповідно до частина 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1статті 48 Закону № 580-VIII визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно з приписами статті 58 Закону № 580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Відповідно до статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Частинами 1-3 статті 68 Закону № 580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 ч.1 статті 77 цього Закону.

Таким чином, у випадку скорочення посад, внаслідок здійснення реорганізації на підставі відповідного наказу, поліцейського персонально письмово попереджують про його можливе наступне звільнення за 2 місяці та такого звільнення, однак він може бути призначений за його згодою на іншу посаду і у випадку не призначення на іншу посаду поліцейського, посада якого скорочена, після закінчення двомісячного строку з дня відповідного попередження, його має бути звільнено зі служби в поліції на підставі п.4 ч.1 ст.77 № 580-VIII.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 1 частин 1, 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, окрім іншого, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У ст. 42 КЗпП України закріплено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

У ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що в разі звільнення зі служби в поліції у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, тобто за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, роботодавець зобов'язаний письмово під розписку попередити працівника особисто не пізніше, ніж за два місяці до звільнення, та одночасно запропонувавши йому іншу роботу.

При цьому, у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9 зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2018 року особовому складу Управління було повідомлено про стан реалізації наказу Національної поліції України від 06 лютого 2018 року № 109 "Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції України" шляхом персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, що підтверджується Протоколом оперативної наради Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції від 19 лютого 2018 року № 3802/41 /22/01 -2018.

19 лютого 2018 року Позивача було особисто під підпис оголошено попередження про реорганізацію та скорочення всіх посад в Управлінні та про можливе наступне вивільнення (копія попередження міститься в матеріалах справи).

Колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що попередження власноруч підписане позивачем не може бути взяте судом до уваги, оскільки воно не відповідає вимогам закону, а саме не містить дату його складання, з огляду на те, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено форми попередження.

Колегія суддів зазнає, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено форми попередження, а тому посилання суду першої інстанції, що воно не відповідає вимогам закону, оскільки суд не може встановити, з якого часу все ж таки почався відлік двомісячного строку, є необґрунтованим та безпідставним.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи не повно з'ясував обставини справи стосовно того, коли мало місце попередження особового складу управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції та не надав належної правової оцінки доказам у справі, а саме протоколу оперативної наради Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції від 19 лютого 2018 року № 3802/41/22/01-2018.

Даним протоколом підтверджується той факт, що саме 19 лютого 2018 року весь особовий склад Управління, окрім 3 працівників (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7), був присутній на нараді, де було повідомлено про наказ НП № 109 від 06 лютого 2018 року та надано бланки попереджень для заповнення власноручно кожним працівником під підпис.

При цьому, явку особового складу на нараді перевіряли, як безпосередній командир роти, так і працівники кадрового забезпечення, які особисто звітували перед начальником Управління Леоновим О.В. про явку всього особового складу на нараді саме 19 лютого 2018 року.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно, посилаючись на статтю 74 КАС України, не взято до уваги показання допитаних свідків, які під присягою підтвердили той факт, що ОСОБА_2 був присутній на нараді 19 лютого 2018 року під час оголошення наказу про організаційно-штатні зміни та особистого персонального попередження під підпис кожного працівника і 27 лютого 2018 року під час пропонування переліку вакантних посад по Департаменту поліцейським, які підпадали під скорочення, зокрема, і Позивачу.

Згідно з статтею 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів звертає увагу, що жодним нормативним актом не встановлено, яким саме засобом доказування повинна підтверджуватися така обставина, як дата ознайомлення працівника про можливе вивільнення, зазначення певних обставин, які відомі особі, також відсутні забороняючі норми стосовно підтвердження зазначеною факту, зокрема, показаннями свідків.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недопустимість такого засобу доказування як показання свідків.

Для вирішення справи по суті також має значення той факт, що Позивач, будучи присутнім на нараді 27 лютого 2018 року, від ознайомлення із запропонованими посадами та написанням рапорту на будь-яку із запропонованих посад відмовився, про що присутніми таку відмову було задокументовано та складено відповідний акт, що міститься в матеріалах справи.

На думку колегії суддів небажання Позивача знайомитися з переліком вакантних посад, відмова від підписів та написання рапорту на рівнозначну посаду не є підставою для твердження, що відповідачем порушено процедуру вивільнення позивача у зв'язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, а навпаки, підтверджує той факт, що позивач свідомо ухилився від дотримання вимог законодавства і шляхом не зазначення особисто дати в попередженні, і відмовою від ознайомлення, і згодою із рівнозначною посадою серед переліку запропонованих посад по Департаменту.

Ураховуючи, той факт, що для збирання некомплекту посад по всім територіальним (відокремленим) підрозділам Департаменту патрульної поліції, як юридичної особи, необхідний був певний час, тому, відповідно, і пропонування переліку вакантних посад було здійснено 27 лютого 2018 року, що не є порушенням законодавства.

Натомість, в заяві про допуск до участі в конкурсі на службу в поліції для зайняття вакантної посади ОСОБА_2 в графі про готовність до довгострокового несення служби в будь-якому місті або регіоні України поставив "так", що підтвердив особистим підписом. Копія заяви міститься в матеріалах справи.

Отже, Позивач висловив свою готовність служити в лавах поліції в будь-якій точці України.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем в порядку реалізації наказу Національної поліції № 109 від 06 лютого 2018 року було запропоновано наявні вакантні посади, які маються в юридичної особи, і як наслідок, Позивачу був наданий перелік вакантних посад по територіальним (відокремленим) підрозділам Департаменту патрульної поліції (Полтавської, Чернігівської, Сумської, Черкаської областей та міста Києва), з урахуванням того, що Позивач відмовився 27 лютого 2018 року від написання рапорту на будь-яку посаду, то по закінченню двохмісячного терміну наказом Департаменту патрульної поліції від 19 квітня 2018 року № 370 о/с "По особовому складу" старшого сержанта поліції ОСОБА_2 поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції правомірно було звільнено з лав поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію".

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо визнання протиправним, скасування наказу від 19 квітня 2018 року № 370 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції.

За таких обставин, звільнення Позивача відбулось у відповідності до вимог Закону України "Про Національну поліцію", відсутні правові підстави для зобов'язання Відповідача поновити його службі та стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також, колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, позовні вимоги, а саме поновлення Позивача на державній службі в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції та стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.04.2018 року по дату винесення рішення, є похідною, тому підстави для їх задоволення також відсутні.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 27.11.2018 року