Справа № 1540/3368/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3368/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Представника позивача: Калинич Ю.П.

Представника відповідача: Вантік Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, в якому позивач просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» (далі - ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор») суму адміністративно-господарських санкцій та пені у загальному розмірі 70204,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач всупереч вимогам частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» у 2017 році не забезпечив виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів в кількості однієї особи, у зв'язку з чим повинен був сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 66 989,29 грн. Через порушення відповідачем строків сплати адміністративно-господарської санкції, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» було нараховано пеню в сумі 13 215,20 грн. Оскільки відповідач суму санкції та пені в добровільному порядку до Державного бюджету України не сплатив, вони підлягають стягненню в судовому порядку, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 25.09.2018 року позовну заяву Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Представники позивача у судових засіданнях 24.10.18 року та 20.11.2018 року позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в адміністративному позові та відповіді на відзив (а.с. 5-7; 16-18; 56-58).

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» у судових засіданнях 24.10.18 року та 20.11.2018 року проти задоволення позовних вимог позивача заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов (а.с. 31-36) та запереченнях (а.с. 61-64) та зазначила, що нормами чинного законодавства на підприємства покладено лише обов'язок по створенню робочих місць для інвалідів, однак це не супроводжується обов'язком підприємства щодо пошуку таких осіб для працевлаштування на створені ним робочі місця. В свою чергу обов'язок працевлаштування покладено на органи Державної служби зайнятості, що визначено Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

При цьому ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» у 2017 році було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення у вигляді невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме 15.05.2017 року було створено робоче місце «інженера-конструктора (механіка)» для працевлаштування особи з інвалідністю, 18.05.2017 року подано до Центру зайнятості Суворівського району м. Одеси Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН. Відтак ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» виконало свій обов'язок, покладений на нього ст. 18 Закону «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а отже адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Судом у справі встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 29.01.2016 року та знаходиться за адресою: 65013, м. Одеса, вул. Локомотивна, 30 (а.с. 37-39).

16.12.2016 року наказом директора ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» було затверджено та введено в дію з 01.01.2017 року штатний розпис підприємства відповідача на 2017 рік (а.с. 65).

Згідно п.2 зазначеного наказу встановлено, що заповнення вакансій у штатному розписі необхідно здійснювати поступово - при введені в промислову експлуатацію відповідного виробничого обладнання, виробничих або офісних, складських чи технічних приміщень та у разі потреби у відповідному персоналі.

Як вбачається з штатного розпису підприємства відповідача на 2017 рік, ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» створило посаду «інженер-конструктор (механік)» яка вводилась з 15.05.2017 року.

На підставі вищезазначеного 18.05.2017 року відповідачем була подана до Центру зайнятості Суворівського району м. Одеси Інформація про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН.

Так у розділах 1 та 2 Інформації про попит на робочу силу (вакансії) зазначено про створення підприємством однієї вакансії «інженера-конструктора (механіка)», на яку потребуються особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 45-46).

01.02.2018 року ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» подало до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми № 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік, в якому, зокрема, зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) склала - 14 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 0, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників - 1 875,7 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 133 978,00 грн., сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування особи з інвалідністю - 66 989,00 грн. (а.с. 8, 19).

На підставі даних вищезазначеного звіту 05.04.2018 року Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено та направлено на адресу відповідача розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік за 1 нестворене робоче місце для інваліда у розмірі 66 989,29 грн. (а.с. 9, 20).

У зв'язку із несплатою відповідачем до 15 квітня 2018 року адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік позивачем було додаткового нараховано відповідачу пеню виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України у розмірі 13 215,20 грн.

Враховуючи те, що ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» адміністративно-господарські санкції за 2017 рік та пеню у загальному розмірі 70204,49 грн. у добровільному порядку до бюджету не сплатило, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з адміністративним позовом до суду.

Дослідивши адміністративний позов, відзив ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначено Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" №875-XII від 21.03.1991 року, який гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно до вимог статті 19 Закону №875-XIІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 19 даного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування затверджений постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року «Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Порядок №70).

Згідно з пунктом 2 Порядку №70 звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42 (далі - Наказ №42), затверджена форма звітності №10-ПІ поштова-річна "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів" та Інструкція щодо її заповнення.

Згідно з п. 3.2.5 Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) середньооблікова чисельність працівників за період з початку року (в тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2,3,4,…12.

Окрім того, відповідно до п. 3.4 Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ данні щодо середньооблікової кількості штатних працівників, облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображається в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно обчислюється в бік збільшення).

Як було встановлено судом, посаду «інженера-конструктора (механіка)» було введено на підприємстві з 15.05.2017 року. Виходячи з розрахунків, порядок яких визначений п. 3.2.5 Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) дорівнює 1 (7 міс. : 12 міс. = 0.58, тобто 1).

Разом з тим, як зазначив представник позивача у судовому засідання, товариством з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» відповідно до норм чинного законодавства норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2017 року виконано не було, оскільки не було фактично працевлаштовано на зазначену посаду особу з інвалідністю.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 10 ст. 19 Закону №875-ХІІ керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Згідно статті 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Аналогічні положення містяться і в Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Так ч.1 ст.238 ГК України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1 статті 239 ГК України, вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Разом з тим законом передбачено випадки, у яких суб'єкт господарювання звільняється від відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 ГК України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Відповідно до ч. 1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, суб'єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення. Тому у цій справі необхідно встановити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до встановленого нормативу.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 18-1 Закону №875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" (набрав чинності з 01 січня 2013 року) роботодавці зобов'язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" Міністерством соціальної політики України винесено Наказ "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" від 31.05.2013 року №316.

Відповідно до п.п.3, 5 Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов'язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, підприємство фактично вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як встановлено судом та вбачається з штатного розпису підприємства відповідача на 2017 рік, посада «інженера-конструктора (механіка)» для осіб з інвалідністю була створена 15.05.2017 року. З огляду на що відповідачем 18.05.2017 року було подано звітність до Центру зайнятості Суворівського району м. Одеси про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН.

Також в матеріалах адміністративної справи наявний лист Центру зайнятості Суворівського району м. Одеси №1452/01-19/06 від 31.10.2018 року, яким підтверджується подання ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» 18.05.2017 року звіту форми №3-ПН та актуальність даної вакансії станом на 31.12.2017 року (а.с. 74).

При цьому суд зазначає, що позивачем не було зазначено суду обставин та не надано доказів, які свідчили б про безпідставну відмову ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» особам з інвалідністю у працевлаштуванні, які самостійно зверталися до нього.

Представником Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів під час розгляду адміністративної справи також не було висловлено будь-яких зауважень щодо умов праці на створеному відповідачем робочому місці «інженера-конструктора (механіка)», які б свідчили про неможливість зайняття цього місця особою з інвалідністю.

З огляду на вищезазначене відповідач, на думку суду, вжив всіх залежних від нього заходів по забезпеченню працевлаштування особи з інвалідністю на ТОВ «Фармацевтична компанія «Біостимулятор», та причини, з яких особи з інвалідністю не були працевлаштовані на підприємстві у 2017 році, не залежали від відповідача, у зв'язку з чим у його діях відсутній склад правопорушення, та як наслідок неможливість покладення відповідальності за не виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Вищезазначений висновок суду у справі №1540/3475/18 узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у рішенні від 20.06.2011 року №21-60а11 щодо застосування положень статтей 18-20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", відповідно до якої обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. А оскільки відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22.03.2018 року у справі №807/545/17 та від 12.07.2018 року у справі №820/2371/16.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Відповідно до вимог ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Біостимулятор про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та положеннях чинного законодавства, а отже задоволенню не підлягають.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог лише на те, що виконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю вважається тільки фактичне працевлаштування підприємством таких осіб, суд вважає хибним та таким, що ґрунтується на формальному тлумаченні положення статті 19 Закону №875-XIІ, без урахування інших положень чинного законодавства, а тому до уваги при прийнятті рішення не бере.

Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат у цій справі (сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1 762,00 грн. при поданні адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду).

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволені адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Біостимулятор» (65013, м. Одеса, вул. Локомотивна, 30) про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп. 15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 26 листопада 2018 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.