Справа № 734/3873/18
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 листопада 2018 року м. Чернігів Справа № 734/3873/18

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Тихоненко О.М., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

стягнути та зобов'язати відповідача повернути утримані з позивача кошти за період з березня 2015 року по вересень 2016 року в розмірі 4462,15 грн;

зобов'язати відповідача поновити виплату позивачу пенсії з 01.11.2016 у повному обсязі, з урахуванням щомісячної індексації до пенсії.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 29.10.2018, керуючись статтями 19, 20, 29 Кодексу адміністративного судочинства України справу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії передано за підсудністю на розгляд Чернігівського окружного адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, у тому числі, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності та чи немає інших підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до поняття "справа адміністративної юрисдикції", наведеного у ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. В свою чергу, поняття "суб'єкт владних повноважень" це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ним владний управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійсненням цим суб'єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Так, за змістом ст.19 Цивільного процесуального кодексу України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом. Справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, згідно з частиною першою ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, розглядаються у порядку цивільного судочинства, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Тобто, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Також слід враховувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи за позовом, що об'єднує вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Згідно з роз'ясненнями п.21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог Цивільно-процесуального кодексу.

Отже, враховуючи положення ст.1 Цивільного процесуального кодексу України та ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Враховуючи наведене, в даному випадку, суд вбачає спір про право, а тому приходить до висновку, що це є спір про право цивільне, хоча однією із сторін у ньому виступає особа публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного права. Тобто, вимоги позивача в частині стягнення та зобов'язання відповідача повернути утримані з позивача кошти за період з березня 2015 року по вересень 2016 року в розмірі 4462,15 грн в даному випадку, мають цивільно-правову природу і підлягають захисту способами, визначеними саме Цивільним кодексом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України і порядок її вирішення передбачений нормами Цивільного процесуального кодексу України, а тому її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На виконання вимог ч. 6 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд роз'яснює позивачу, що дана позовна вимога відноситься до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача поновити виплату позивачу пенсії з 01.11.2016 у повному обсязі, з урахуванням щомісячної індексації до пенсії, суд зазначає наступне.

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.04.2017 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про оскарження дій і бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо не нарахування додаткової пенсії та її невиплати, припинення виплати пенсії, зобов'язання нарахувати додаткову пенсію та здійснити її виплату, відміну рішення про припинення виплати пенсії задоволено частково. Визнано незаконними дії і бездіяльність ГУПФУ в Чернігівській області щодо стягнення нарахованої і виплаченої ОСОБА_1 щомісячної індексації до пенсії, яка передбачена Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та скасовано рішення ГУПФУ в Чернігівській області від 26.09.2016 № 379 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру в розмірі 4462,15 грн. Визнано незаконними дії ГУПФУ в Чернігівській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, як пенсіонеру з числа військовослужбовців, які отримують пенсію відповідно до ч. 3 ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Зобов'язано ГУПФУ в Чернігівській області поновити виплату ОСОБА_1, як пенсіонеру з числа військовослужбовців, які отримують пенсію відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ починаючи з 01.11.2016.

Рішення суду набрало законної сили 06.06.2017.

Судом встановлено, що вимога про зобов'язання відповідача поновити виплату позивачу пенсії з 01.11.2016 у повному обсязі, з урахуванням щомісячної індексації до пенсії була предметом розгляду справи Козелецьким районним судом Чернігівської області, за результатами розгляду якої 20.04.2017 прийнято постанову про задоволення позовних вимог в цій частині, яка набрала законної сили.

Пунктом 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

На підставі наведеного та керуючись пунктами 1, 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі з доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз'яснити позивачеві, що звернення з позовною вимогою щодо стягнення та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повернути утримані з позивача кошти за період з березня 2015 року по вересень 2016 року в розмірі 4462,15 грн має відбуватися в порядку цивільного судочинства, розгляд якої віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, передбачені статтями 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Тихоненко