Справа № 500/6809/18
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/6809/18
Провадження № 2-а/500/158/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

11год. 50хв.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом доінспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340 грн. і закриття провадження по справі. Вважає вказану постанову необґрунтованою та винесеною із порушенням норм процесуального права. Так, з постанови вбачається, що 25.09.2018 року о 21 год. 45хв. в м. Ізмаїл, по пр. Суворова, він керував автомобілем НОМЕР_1, з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби, а також не предявив для перевірки аптечку, передбачену для даного типу транспортного засобу, вогнегасник та знак аварійної зупинки, чим порушив п. 2.4 (б), п. 31 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 121 КУпАП України. Але ж, як зазначає позивач, при зупинці, інспектор не назвався, не предявив своє посвідчення, не пояснив причину зупинки, перевірки та огляду його транспортного засобу. Таки дії інспектора порушили його права та законні інтереси. Вважає, що своїми діями інспектор Зінкевич А.Ю. грубо порушив правила етичної поведінки працівників апарату МВС України, ЗУ «Про поліції», а саме: проявив до нього неповагу, був грубий, провокував на сварку. ОСОБА_3 та обовязки йому розяснені не було. Винесена відповідачем постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, відсутні докази порушення ним ПДР, не зясовані усі обставини. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Якщо ж поліцейський встановив докази, які вказують на вчинення правопорушення і посилається на них, водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. У разі відмови поліцейського надати водію для ознайомлення такий відеозапис, можна вважати, що такого доказу не існує. Разом з тим, при вирішенні справи, поліцейський не врахував, що, сталося так, не з його вини, в дорозі виникли несправності, а саме на транспортному засобі перегоріла одна лампа підсвітки державного номеру, яку він замінив на місці в присутності інспектора, скориставшись п. 31.5 ПДР України, яким передбачено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у п. 31.4 ПДР, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР. Також, поліцейський не взяв до уваги його пояснення щодо того, що дане правопорушення є не тяжким, не призвело до будь-яких негативних наслідків, тому він просив за малозначністю звільнити його від покарання та обмежитись усним зауваженням.

В судовому засіданні 27.11.2018р. позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що у нього дійсно під час руху перегоріла лампочка підсвітлення номеру, однак це викликано поганою якістю доріг, та він у найкоротший час замінив лампочку. Аптечка, вогнегасник та знак аварійної зупинки був у позивача в наявності, однак ключ від багажнику зламався в замку, що бачили й поліцейські, що позбавило його можливості показати це інспектору. Крім того, позивач звертає увагу на те, що з наданого відео не вбачається факт вчинення позивачем вказаних порушень.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки не повідомив.

В судове засідання представник третьої особи Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки не повідомив, надав письмові пояснення щодо позову від 06.11.2018 та від 20.11.2018, згідно яких просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень. Факт порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху підтверджується відеозаписом № з нагрудної камери DSJX3ZM486-ZM0486 інспектора. Крім того процес розгляду справи було зафіксовано за допомогою нагрудної камери DSJX3ZM379-ZM0379 (відеозапис №), що підтверджує правомірність дій інспектора при винесенні постанови. Як вбачається з відеозапису від надання будь-яких пояснень, заяв та клопотань позивач відмовився. Інспектор батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 правомірно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, при винесенні постанови інспектором не було вчинено дій щодо порушення вимог щодо процедури розгляду справи та не було проігноровано порядок, встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП. В діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Поліцейські мали всі законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, ними дотримана процедура та порядок розгляду справи, постанова обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Позивачем порушені вимоги п.2.9в та п31.4 ПДР України. Доводи позивача щодо необхідності скасування постанови безпідставні, необґрунтовані та не підкріплені нормами законодавства та відповідними доказами. У поясненнях, також, зазначено про розгляд справи за відсутністю представника Управління.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що інспектором батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340 грн.

З постанови відповідача вбачається, що ОСОБА_1, 25.09.2018 року о 21 год. 45хв. в м. Ізмаїл, по пр. Суворова, керував автомобілем НОМЕР_1, з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби, а також не предявив для перевірки аптечку, передбачену для даного типу транспортного засобу, вогнегасник та знак аварійної зупинки, чим порушив п. 2.4 (б), п. 31 ПДР України, за що передбачена відповідальність, згідно ст. 36 КУпАП, - ч. 1 ст. 121 КУпАП України.

Згідно п. 2.4. «б» ОСОБА_3 дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами) на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих ОСОБА_3, а також дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу.

Пунктом 31 ПДР передбачено технічний стан транспортних засобів та їх обладнання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 1995 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідач в постанові від 25.09.2018 року зазначив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, також не предявив для перевірки аптечку, передбачену для даного типу транспортного засобу, вогнегасник, знак аварійної зупинки, чим порушив п. 2.4 «б», п. 31 ПДР України повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1-2 ст. 121. У постанові зазначено, що вказані порушення підпадають під дію ч.1 ст.121 КУпАП.

Однак при цьому, відповідач в постанові не зазначає нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення у вигляді саме непредявлення аптечки, вогнегаснику, знаку аварійної зупинки. Зазначено, що цими діями позивач порушив п. 2.4 (б) ПДР України, яка, як встановлено вище, передбачає, що на вимогу поліцейського водій, зокрема, дати можливість перевірити комплектність транспортного засобу. Однак ч.1 ст.121 КУпАП не передбачає відповідальність за ненадання можливості поліцейському перевірити комплектність транспортного засобу, а передбачає відповідальність саме за керування водієм транспортним засобом, що має, зокрема, інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється. Факт наявності таких технічних несправностей, як і факт керування при відсутності аптечки, вогнегаснику, знаку аварійної зупинки, що забороняється п.31.4.7 ПДР України, інспектором у постанові не встановлено, зворотє з постанови не вбачається (ні з опису правопорушення, ні з зазначеної у постанові норми, яку начебто порушив позивач).

Крім того, відповідачем не конкретизовано, який саме пункт розділу 31 ПДР України, було порушено позивачем, обмеживши лише зазначенням загального розділу 31 Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання.

Також відповідач не зазначив, за якою частиною якої статті КУпАП були кваліфіковані дії позивача за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, і наклав на позивача адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП, в той час як відповідальність за керування ТЗ з неосвітленим номерним знаком, передбачена ч.6 ст.121 КУпАП, однак на вказану норму відповідач у оскарженій постанові взагалі не посилається.

До того ж з оскарженої постанови не вбачається, на підставі чого та для відповідачем зроблено посилання на повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.ч.1-2 ст.121 КУпАП, чим таке посилання підтверджується та які має наслідки.

Посилання третьою особою на встановлення порушень та зазначення норм, про які не йдеться в оскарженій постанові, не можуть братися судом до уваги.

Також суд звертає увагу на наступне.

Стаття 36 КУпАП передбачає, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Так, в фабулі постанови зазначено про вчинення позивачем двох порушень, на відео інспектор зазначає, що він «обєднує два порушення», на статтю 36 КУпАП також посилається третя особа у своїх письмових поясненнях. Однак при цьому, в оскарженій постанові взагалі відсутнє посилання на застосування відповідачем ст.39 КУпАП, не зазначено, якими саме нормами передбачені санкції за обидва правопорушення.

Вищезазначені порушення позбавляють суд можливості перевірити чи були дотримані відповідачем вимоги ст. 280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

При цьому слід зазначити, що з огляду на усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини (справи "Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrain", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine",11.04.2013, no. 20372/11) та інші), який тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, національні органи влади мають дотримуватися закріплених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантій: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Отже, для встановлення "обґрунтованості висунутого обвинувачення" у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, допущення відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови зазначених вище порушень, а також те, що усунення цих порушень можливо тільки під час нового розгляду справ, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов ОСОБА_1 та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340 грн., прийнятуінспектором батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 і надіслати справу на новий розгляд до відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП.

Згідно ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Місцем вчинення адміністративного правопорушення є м. Ізмаїл. Отже справу належить надіслати на новий розгляд саме до відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП за місцем вчинення правопорушення.

Керуючись ст.ст. 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №622273 від 25.09.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340 грн., прийнятуінспектором батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 і надіслати справу на новий розгляд до відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.С. Адамов