Справа № 1340/4940/18
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1340/4940/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гулкевич І.З., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відділ з питань призначення та перерахунку пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства) щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку розміру пенсії за вислугу років відповідно до довідки прокуратури Львівської області про заробітну плату від 30.03.2018 р №18/738 виданої у зв'язку із звільненням та виходом на пенсію, з врахуванням фактично отримуваних виплат і умов оплати праці, що існували на день звільнення з роботи за останні 24 календарних місяці роботи підряд на прокурорських посадах перед звільненням, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»( у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ, що діяла на час призначення), з розрахунку 90% від суми місячного заробітку;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відділ з питань призначення та перерахунку пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства) провести перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до довідки прокуратури Львівської області про заробітну плату від 30.03.2018 №18/738, виданої у зв'язку із звільненням та виходом на пенсію, з врахуванням фактично отримуваних виплат і умов оплати праці, що існували на день звільнення з роботи за останні 24 календарних місяці роботи підряд на прокурорських посадах перед звільненням, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»( у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ, що діяла на час призначення), з розрахунку 90% від суми місячного заробітку.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача щодо відмови у проведені перерахунку пенсії за вислугу років згідно довідки № 18/738 від 30.03.2018 року.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов. В обгрунтування відзиву зазначено, що Пенсійним фондом правомірно відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки відповідно до п. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-У11 від 14.10.2014 р. умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийнято. За відсутності нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій (зокрема, у зв'язку зі збільшенням заробітної плати) працівників прокуратури підстав для такого перерахунку немає.

Розглянувши подані сторонам документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області. У жовтні 2004 року їй була призначена пенсія відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із максимального розміру 90% від його місячної заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

30 березня 2018 року ОСОБА_1 Прокуратурою Львівської області була надана довідка №18/738 про заробітну плату у зв'язку із звільненням з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Львівської області за власним бажжанням.

18.04.2018 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії згідно довідки від 30.03.2018 р №18/738.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відділ з питань призначення та перерахунку пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства) листом від 24.04.2018 року №1018/03.11-36 повідомило позивача, що їй відмовлено в перерахунку пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» по заяві від 18.04.2018 року на підставі довідки про заробітну плату від 30.03.2018 року №18/738, оскільки відсутні правові підстави. Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», яка діє з 11.10.2017 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України. Також відповідач зазначив, що на час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України нормативно правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не прийнято, а тому підстав для перерахунку раніше призначеної пенсії у позивачу немає. Роз'яснено про право звернення до суду.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача в перерахунку пенсії, а свої законні права порушеними, звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ "Про прокуратуру". Зокрема, ст.50-1 цього Закону, за якою позивачу призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті).

Частина вісімнадцята статті 50-1 цього Закону у редакції, чинній до 1 січня 2015 року, передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 р. № 76-VІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: "Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Таким чином, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 1 січня 2015 року законодавець делегував Уряду.

Урядом відповідний нормативно-правовий акт не прийнято і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ "Про прокуратуру", згідно з Прикінцевими положеннями якого визнано такими, що втратив чинність Закон України від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

За частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнято не було.

Тривале невиконання Кабінетом Міністрів України вимог п. 13 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII призвела до правової невизначеності у спірних правовідносинах та ситуації, за якої пенсіонери з числа прокурорів не мають можливості реалізувати своє право на перерахунок пенсії, передбачене ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не має підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VІІІ, якими частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) "спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини". У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Європейський суд з прав людини у рішенні "Великода проти України" від 3 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи наведені положення джерел права, з 1 грудня 2015 року - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 р. по справі 752/17977/16-а (провадження № К/9901/17911/18), від 16.03.2018 р. по справі № 703/3301/16-а (провадження № К/9901/17633/18), від 16.03.2018 р. по справі № 147/550/16-а (провадження № К/9901/19121), від 15.03.2018 р. по справі № 372/2316/17 ( провадження № К/9901/2953/17), від 15.03.2018 р. по справі № 738/1369/16-а (провадження № К/9901/16461/18) від 14.03.2018 р. по справі № 334/3452/16-а (2-а/334/190/16 (провадження № К/9901/34810/18), від 14.03.2018 р. по справі № 132/2729/17 (провадження № К/9901/2346/18), від 14.03.2018 р. по справі № 569/4659/16-а (провадження № К/9901/32053), від 14.03.2018 р. по справі № 212/7572/16-а (провадження № К/9901/18625/18), від 14.03.2018 р. по справі № 713/793/16-а (провадження № К/9901/12389/18), від 07.03.2018 р. по справі № 757/17726/16-а (провадження № К/9901/30728/18).

Разом з тим, суд зазначає, що бездіяльність Кабінету Міністрів України, який протягом тривалого часу не визначає умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено у ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, не може вважатися доказом протиправності дій Пенсійного фонду України та його територіальних органів і покладати на нього обов'язки, не передбачені законодавством. При цьому, причини бездіяльності Кабінету Міністрів України та їх оцінка не є предметом спору у даній справі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в своєму рішенні від 14.02.2018 року по справі № 635/903/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що за відсутності нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій працівників прокуратури підстав для такого перерахунку немає. Тому відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії з підстав, про які зазначено вище, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Підстави для стягнення судових витрат за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 77, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Суддя Гулкевич І.З.