Справа № 816/1492/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 816/1492/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Курило Л.В. , Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Моісеєвої К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2018р. (суддя Удовіченко С.О.; м. Полтава; повний текст рішення складено 06.06.2018) по справі № 816/1492/18

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцьке спеціалізоване ремонтно-будівельне товариство протипожежних робіт"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту - позивач, Полтавське обласне відділення ФСЗІ) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцьке спеціалізоване ремонтно-будівельне товариство протипожежних робіт" (далі по тексту - відповідач, ТОВ "Кременчуцьке спеціалізоване РБТПР" про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 11457,15 грн. та пені в розмірі 2617,47 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у задоволенні позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", яка передбачає надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, стверджує, що лише один звіт 3-ПН відповідачем був направлений до центру зайнятості 10.06.2018 року. Щодо звітів 3-ПН від 01.02.2016 та від 09.09.2016 після створення робочих місць відповідно до наказів по підприємству № 136 від 05.01.2016, № 137 від 02.02.2016 та № 044 від 07.09.2016 відповідачем не надано доказів своєчасного направлення їх до центру зайнятості та отримання цих звітів центром.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування поданого відзиву відповідач стверджує, що на виконання наказу № 136 від 05.01.2016 ТОВ "Кременчуцьке спеціалізоване РБТПР" було розроблено та затверджено положення "Про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів", що містить загальні положення стосовно організації робочого місця інвалідів та умови працевлаштування. На виконання наказу № 137 від 02.02.2016 відповідачем було надано до центру зайнятості звіт 3-ПН від 08.02.2016, а на виконання наказу № 142 від 30.05.2016 - звіт 3-ПН від 10.06.2016. Вказує, що Порядком подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316, не встановлено жодних вимог щодо способу подання такої звітності, у зв'язку з чим відповідач направляв форми звітності 3-ПН до державної служби зайнятості простим поштовим відправленням без видачі розрахункового документа та розписки про вручення. Таким чином, зазначає, що відповідачем вживалися всі можливі заходи для пошуку та працевлаштування інвалідів, які передбачені ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача в якій зазначає, що підприємством інформація про попит на робочу силу у формі звітності 3-ПН і в установленому законом порядку до центру зайнятості не подавалась. Лише один звіт 3-ПН, відповідачем, був направлений до центу зайнятості 10.06.2016 року, що підтверджено центром зайнятості (по відкритій вакансії з 30 травня 2016 року). Щодо звітів 3-ПН від 01.02.2016 року, 09.09.2016 року після створення робочих місць відповідно до наказів по підприємству № 136 від 05.01.2016 року, № 137 від 02.02.2016 року, № 044 від 07.09.2016 року - доказів своєчасного направлення, а саме протягом 10 днів від дня видачі наказу, до центру зайнятості та отримання їх центром, до суду не надано.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Кременчуцьке спеціалізоване РБТПР" () перебуває на обліку в Полтавському обласному відділенні фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

19 лютого 2018 року відповідачем подано до Полтавського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) становить 1 особу; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" також становить 1 особу (а.с. 9).

ТОВ "Кременчуцьке спеціалізоване РБТПР" наказом від 30 травня 2016 року №142 затвердило посаду для інваліда - зарядник вогнегасника та 10 червня 2016 року подало до центру зайнятості звітність форми №3-ПН (а.с. 46, 66 зворотній бік).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вживав усіх залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ст. 43 Конституції України, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Право інвалідів на працю, їх працевлаштування реалізується шляхом створення спеціального робочого місця, адаптацією основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відмова в укладенні трудового договору з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Відповідно до ч. 3 ст.18 Закону України підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, установи, організації чи до державної служби зайнятості, що передбачено ч.1 ст.18 Закону України.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону України державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Наведене свідчить про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Однак, на підприємство покладається обов'язок створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

У відповідності до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У частині 1 статті 20 Закону України встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися до працедавця в разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому цей суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Згідно пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" 05.07.2012 року № 5067-VI, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" регулюється відповідним Порядком, затвердженим Міністерством соціальної політики України №316 від 31.05.2013 (далі - Порядок).

Згідно з вимогою пункту 2.1 Порядку (в редакції, чинній до 07.02.2017), форма звітності N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку визначено, що у звіті № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у пункті 3 вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню та зазначаються категорії таких громадян, зокрема, інваліди.

У разі якщо роботодавець планує укомплектувати вакансію самостійно, без допомоги служби зайнятості, він також зобов'язаний подати форму № 3-ПН, при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку подання цієї звітності, зазначивши у ній, що не потребує укомплектування вакансії за сприянням служби зайнятості. У випадку якщо вакансія передбачена штатним розписом, роботодавець має подавати інформацію за формою № 3-ПН до внесення відповідних змін у штатний розпис (лист Міністерства соціальної політики України від 21.08.2013 року).

Таким чином, вимогами Порядку встановлено обов'язок роботодавця подавати форму звітності N 3-ПН за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що на підставі наказу №136 від 05.01.2016 року «Про заходи щодо забезпечення працевлаштування інвалідів згідно нормативу» було вирішено: Створити робоче місце для працевлаштування інвалідів на підприємстві у кількості 1 (одне) місце. Затвердити положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів. Здійснити заходи щодо подання в установленому порядку до центру зайнятості форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансію)» та розміщення оголошення про вакансію у друкованих та електронних ЗМІ, в тому числі спеціалізованих сайтах для пошуку роботи (www.work.ua, www.robota.ua та ін.). Забезпечити працевлаштування інваліда на підприємстві у випадку його безпосереднього звернення до підприємства чи у зв'язку з направленням від центру зайнятості. Здійснити комплекс заходів для влаштування робочого місця інваліда та забезпечення безперешкодного доступу до нього. (а.с. 42)

На виконання наказу № 136 від 05.01.2016 року директором підприємства затверджено положення «Про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів», що містить загальні положення стосовно організації робочого місця інвалідів та умови працевлаштування.

Згідно наказу №137 від 02.02.2016 року «Про затвердження посади для інваліда», вирішено:

Затвердити посаду для інваліда - Комірник. Код професії - 9411. Здійснити заходи щодо подання в установленому порядку до центру зайнятості форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансію)» та розміщення оголошення про вакансію у друкованих та електронних ЗМІ, в тому числі спеціалізованих сайтах для пошуку роботи (www.work.ua, www.robota.ua та ін.). Забезпечити працевлаштування інваліда на підприємстві у випадку його безпосереднього звернення до підприємства чи у зв'язку з направленням від центру зайнятості.

У відповідності до наказу №142 від 30.05.2016 року «Про затвердження посади для інваліда», вирішено затвердити посаду для інваліда - Зарядник вогнегасників. Код професії- 8163.

Наказом від 07.09.2016 року №144 «Про затвердження посади для інваліда», вирішено затвердити посаду для інваліда Комірник. Код професії- 9411.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів, Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості у 2016 році отримано від ТОВ "Кременчуцьке спеціалізоване РБТПР" лише 1 звіт за формою 3-ПН від 10.06.2018, що підтверджується листом центру від 14.05.2018 (а.с. 65,66).

Доказів надсилання відповідачем звітів за формою 3-ПН від 08.02.2016 та від 09.09.2016, після відкриття вакансій за посадами комірник, згідно наказів підприємства № 137 від 02.02.2016 року, № 044 від 07.09.2016 року, та отримання їх Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості, відповідачем до суду не надано та судом під час розгляду справи не встановлено. Твердження відповідача щодо надсилання таких звітів засобами поштового зв'язку простою кореспонденцією у встановлений законодавством строк, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Вказані обставини не були встановлені судом під час розгляду справи та прийняття рішення, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем у 2016 році вжито усіх залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки відповідачем не було належно виконано вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», зокрема, не належно виконано обов'язок щодо подання інформації до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, тобто не вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення адміністративно-господарського правопорушення, тому позовні вимоги є правомірними.

Позивачем надано розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, які становлять 11457,15 грн. за незабезпечення працевлаштування 1 особи з інвалідністю та 2617,47 грн. пені. Вказаний розрахунок відповідає вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та є належним доказом розміру суми адміністративно-господарських санкцій, які слід стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем зазначений обов'язок виконано та обґрунтовано законність своїх вимог, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що позов Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з відповідача адміністративно - господарської санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів у 2016 році є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, про які зазначено вище, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 по справі № 816/1492/18 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцьке спеціалізоване ремонтно-будівельне товариство протипожежних робіт" (, 39600, Полтавська область, місто Кременчук, вул. Хорольська, буд. 7) на користь Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Зигіна, 1, м. Полтава, одержувач УДКСУ м. Кременчук Полтавської області, код 37965850, р/р 0008 в ГУДКСУ у Полтавській області, МФО 831019) адміністративно-господарські санкції у розмірі 11457 (одинадцять тисяч чотириста п'ятдесят сім) грн. 15 коп. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкції у розмірі 2617 (дві тисячі шістсот сімнадцять) грн. 47 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Курило Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 29.11.2018, у зв'язку із перебуванням судді Курило Л.В. на лікарняному у період з 26.11.2018 по 28.11.2018.