Справа № 826/8564/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8564/17 Суддя першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Кузьменка В.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МХ КОНСАЛТИНГ» на проголошену о 11 годині 43 хвилині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року, дата складення повного тексту якої не зазначена, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МХ КОНСАЛТИНГ» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МХ КОНСАЛТИНГ» (далі - Позивач, ТОВ «МХ КОНСАЛТИНГ») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича (далі - Відповідач, Уповноважена особа), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Третя особа, Фонд), про визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо віднесення до категорії нікчемних угод договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» як продавцем та ТОВ «МХ КОНСАЛТИНГ» як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. за номером 1605.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.08.2018 року закрито провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, а даний спір належить вирішувати у порядку господарського судочинства. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі стосується правомірності дій Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а відтак спірні правовідносини обумовлені порушенням приватного права та свідчать про те, що Фонд у даному випадку виступає як орган управління банком, а не суб'єктом владних повноважень. Крім того, суд зазначив, що оскільки Позивачем оскаржуються дії Уповноваженої особи не як суб'єкта владно-управлінських функцій, а саме як органу управління банком, то даний спір не містить ознак публічно-правового, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та направити справу для розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що законодавець наділив Фонд виключними повноваженнями у сфері забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, тобто функціями державного управління при реалізації таких повноважень, а відтак даний спір підлягає розгляду саме у порядку адміністративного судочинства. При цьому підкреслює, що в Уповноваженої особи були відсутні надані державою повноваження на виявлення нікчемних правочинів після 19.07.2016 року, а тому вчинення останнім на виконання приписів Інструкції про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, що затверджена рішенням виконавчої дирекції Фонд від 26.05.2016 року №826, свідчить про виконання Відповідача владно-управлінських функцій. Наголошує на залишення поза увагою суду, що спір щодо майнового характеру, зокрема, про визнання нікчемного правочину недійсним, було вирішено Господарським судом міста Києва, що узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 910/17448/16, згаданою в оскаржуваній ухвалі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 16.11.2018 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.11.2018 року.

У межах встановленого судом строку відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених в останній підстав.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.12.2015 року між ПАТ «Фідобанк» (Продавець) та ТОВ «МХ КОНСАЛТИНГ» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежилого приміщення, магазину непродовольчих товарів №27 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Короленка, 21, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. та зареєстрований у реєстрі за №1605 (т. 1 а.с. 10-13). Належність даного об'єкта нерухомості на праві власності ТОВ «МХ КОНСАЛТИНГ» підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.12.2015 року №49443763 (т. 1 а.с. 14-15).

На підставі рішення Національного банку України від 20.05.2016 року № 8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.05.2016 року № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно якого тимчасову адміністрацію запроваджено строком на один місяць з 20.05.2016 року до 19.06.2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПУАТ «Фідобанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу строком на один місяць з 20.05.2016 року до 19.06.2016 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 09.06.2016 року № 959, яким продовжено строки тимчасової адміністрації у неплатоспроможному ПУАТ «Фідобанк» з 20.06.2016 року до 19.07.2016 року включно, а також продовжено на вказаний період повноваження Уповноваженої особи.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.07.2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно якого з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно розпочато ліквідацію ПУАТ «Фідобанк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «Фідобанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Коваленку Олександру Володимировичу з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно.

На адресу ТОВ «МХ КОНСАЛТИНГ» Уповноваженою особою направлено повідомлення від 19.05.2017 року №1-4-2-3/904-ЛК про нікчемність на підставі п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеного 09.12.2015 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «МХ КОНСАЛТИНГ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. та зареєстрований у реєстрі за №1605 (т. 1 а.с. 18).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 2, 3, 17, 238, 239 КАС України, ст. ст. 2, 3, 4, 34, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №910/17448/16, прийшов до висновку, що за своєю суттю спір є приватноправовим, оскільки він обумовлений незгодою Позивача з віднесенням до нікчемних договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12.2015 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «МХ КОНСАЛТИНГ», на підставі якого Позивач набув право власності на нерухоме майно. При цьому суд підкреслив, що у межах спірних правовідносин Уповноважена особа виконувала функції органу управління банком, а не суб'єкта владних повноважень.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання судової колегії, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право цивільне у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, даний спір виник у зв'язку із набуттям ТОВ «МК КОНСАЛТИНГ» права власності на нерухоме майно на підставі правочину, віднесеного у подальшому Уповноваженою особою до нікчемних. Характер позовних вимог про визнання протиправними відповідних дій органу управління банком - Уповноваженою особою, щодо застосування наслідків нікчемності правочину, свідчать про те, що Позивач звернувся за захистом свого приватного права, яке виникло та обумовлене договором купівлі-продажу нерухомого майна. Правові наслідки нікчемності правочину виражені у тому, що такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Водночас, наслідки нікчемності договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12.2015 року впливають на приватноправові інтереси сторін правочину - ТОВ «МК КОНСАЛТИНГ» та ПАТ «Фідобанк».

Таким чином, наявність у межах спірних правовідносин порушеного, на думку ТОВ «МХ КОНСАЛТИНГ», приватного права та інтересу останнього, свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спору.

При цьому судовою колегією враховується, що саме зміст спору є визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05.06.2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27.06.2018 року у справі № 815/6945/16.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що ТОВ «МК КОНСАЛТИНГ» помилково стверджує про поширення юрисдикції адміністративних судів на даний спір. Крім того, суд першої інстанції, визначаючи предметну юрисдикцію спору, з урахуванням суті спірних правовідносин та підстав позову, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність розгляду даної справи саме у порядку господарського судочинства.

Твердження Апелянта про те, що оскаржувані дії Уповноваженої особи, є такими, що прийняті останнім як суб'єктом владних повноважень в розумінні КАС України, колегія суддів вважає помилковими з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. Основним завданням Фонду, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, для цього Фонд .

Фонд здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 34 Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Приписи ч. ч. 1-3 ст. 36 Закону визначають, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Таким чином, з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій.

При цьому згідно п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність», а згідно з п.8 ч. 1 зазначеної статті закону ліквідація банку - це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 18.04.2018 року у справі №910/8132/17 та від 16.05.2018 року у справі № 910/17448/16, сформульована позиція, згідно якої Фонд як юридична особа публічного права може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватноправових відносин. При цьому у приватноправових відносинах, зокрема під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень.

Великою Палатою Верховного Суду окремо акцентовано увагу на тому, що визначений статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Як було зазначено вище, спірні правовідносини мають характер приватноправових, оскільки предметом судового захисту у даній справі ТОВ «МХ КОНСАЛТИНГ» визначено захист власного приватного права як покупця нерухомого майна у ПАТ «Фідобанк» за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12.2015 року. Дії Уповноваженої особи про віднесення правочину до нікчемних, що оскаржуються Позивачем, у даному випадку є заходами щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, тобто є діями органу управління банком, а не суб'єкта владних повноважень.

Викладене, у свою чергу, виключає можливість розгляду і вирішення даного спору у порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного колегія суддів повністю погоджується з позицією суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, у той час як викладені в апеляцій скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, судова колегія, з урахуванням приписів ст. 20 ГПК України та з огляду на суб'єктний склад учасників справи, вважає за необхідне звернути увагу, що Окружним адміністративним судом міста Києва вірно зазначено, що розгляд і вирішення даного спору належить здійснювати за правилами господарського судочинства.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МХ КОНСАЛТИНГ» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено « 28» листопада 2018 року.