Справа № 802/448/18-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/448/18-а Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук Ірина Миколаївна

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

20 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представник позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - Пенькас В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року (суддя Поліщук І.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними дій, скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними дій, скасування рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року позовні вимоги позивача задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, які полягають у проведенні документальної перевірки ОСОБА_4. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №, №, № від 15.08.2017 року. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу №5012-17 від 05.10.2017 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу. У скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт зазначає, що податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та винесеними з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заперечев проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на скаргу, зазначивши, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте обгрунтовано, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22 червня 2017 року відповідачем було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку стану дотримання фізичною особою ОСОБА_4 своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання митного, валютного та іншого законодавства за період з 27.06.2009 року по 31.12.2015 року.

Підставою для проведення перевірки стала податкова інформація, надана управлінням боротьби з митними правопорушеннями Вінницької митниці ДФС від 05.04.2016 року №1628/8/02-80-20-05.

За результатами даної перевірки складено Акт №843/13/НОМЕР_1 від 30.06.2017 року, згідно висновків якого, в ході перевірки встановлено порушення ОСОБА_4 ч. 3 ст. 380 Митного кодексу України, а саме: ввезено на митну територію України 54 транспортних засобів в режимі тимчасового ввезення, внаслідок чого не сплачено митних платежів на загальну суму 5556426,69 грн. Враховуючи п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань не пізніше закінчення 1095 днів.

Таким чином, ОСОБА_4 збільшено податкові зобов'язання з митних платежів за 2014, 2015 роки на суму 1378027,13 грн., в тому числі мито в сумі 116401,13 грн., акцизний податок в сумі 837952,90 грн., та ПДВ в сумі 423673,10 грн., в тому числі по:

- автомобіль легковий WOLKSWAGEN Toureg, 2006 р.в., мито - 41783,11 грн., акцизний податок - 692530,30 грн. та ПДВ - 230428,90 грн.;

- автомобіль легковий OPEL Vectra, 1994 р.в., мито - 74618,02 грн., акцизний податок - 145422,60 грн. та ПДВ - 193244,20 грн.

На підставі встановлених перевіркою порушень, відповідачем 15.08.2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності на загальну суму 145521,42 грн., з яких 116401,13 грн. - основний платіж та 29100,29 грн. - штрафні санкції;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 529591,38 грн., з яких 423673,10 грн. - основний платіж та 105918,28 грн. - штрафні санкції;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по акцизному податку з ввезених транспортних засобів в загальній сумі 1047441,13 грн., з яких 837952,90 грн. - основний платіж та 209488,23 грн. - штрафні санкції.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність у податкового органу підстав для проведення перевірки та численні порушення процедури її проведення, а тому, на думку суду позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Зокрема встановлено, що відповідачем не вірно визначено об'єкти оподаткування, адже відповідні податкові зобов'язання та штрафні санкції нараховувались на вартість транспортних засобів, яка визначалась шляхом моніторингу цін в мережі інтернет, в тому числі із врахуванням років їх випуску, які, як видно із матеріалів справи, є відмінними від років випуску тих автомобілів, що були ввезені позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що стосується визначення податковим органом об"єкта оподаткування, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Так, на розмір митних платежів при ввезенні на митну територію України автомобілів має вплив рік їх випуску.

Згідно акту перевірки №843/13/НОМЕР_1 від 30.06.2017 року, ОСОБА_4 збільшено податкові зобов'язання з митних платежів за 2014, 2015 роки на суму 1378027,13 грн..

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на те, що в акті перевірки вказано не рік випуску, а модельний рік автомобілів, оскільки дане твердження спростовується самим актом, згідно якого позивачу збільшено податкові зобов"язання з митних платежів за 2014, 2015 роки на суму 1378027,13 грн., в тому рахунку за автомобіль легковий WOLKSWAGEN Toureg, 2006 року випуску, мито - 41783,11 грн., акцизний податок - 692530,30 грн. та ПДВ - 230428,90 грн.; автомобіль легковий OPEL Vectra, 1994 року випуску, VIN-код НОМЕР_2, мито - 74618,02 грн., акцизний податок - 145422,60 грн. та ПДВ - 193244,20 грн..

В той же час, згідно наданих представником позивача реєстраційних документів на зазначені вище автомобілі, позивачем було ввезено автомобіль OPEL Vectra 1993 року випуску VIN-код НОМЕР_3 та WOLKSWAGEN Toureg 2005 року випуску.

Згідно акту перевірки, розрахунок ввізного мита на ввезені позивачем транспортні засоби здійснювався в порядку, визначеному ст.ст. 294, 295, 296 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 Митного кодексу України об'єкт та база оподаткування митними платежами під час переміщення товарів через митний кордон України визначаються відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України.

Митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів (ч. 1 ст. 295 Митного кодексу України).

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 295 Митного кодексу України нарахування сум митних платежів здійснюється у валюті України.

Для цілей нарахування митних платежів застосовуються ставки, що діють на день подання органу доходів і зборів митної декларації на товари, а в разі якщо митне оформлення здійснюється без подання митної декларації, - на день його здійснення (ч. 3 ст. 295 Митного кодексу України).

У разі якщо для цілей обчислення митних платежів, у тому числі визначення митної вартості товарів, необхідно зробити перерахування іноземної валюти, застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 3-1 цього Кодексу (ч. 4 ст. 295 Митного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 296 Митного кодексу України у разі незаконного ввезення товарів на митну територію України або вивезення їх з цієї території суми належних до сплати митних платежів нараховуються за ставками, встановленими на день переміщення цих товарів через митний кордон України, а якщо такий день встановити неможливо, - на день виявлення факту такого ввезення (вивезення).

У разі втрати, недоставки чи видачі без дозволу органів доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем та переміщуються транзитом або знаходяться на тимчасовому зберіганні, митні платежі нараховуються за ставками, встановленими на день прийняття цих товарів для перевезення або розміщення їх на тимчасове зберігання (ч. 2 ст. 296 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 296 Митного кодексу України у разі незаконного ввезення товарів на митну територію України базою оподаткування є митна вартість цих товарів, їх кількість або інші показники, встановлені законом, що використовуються для визначення бази оподаткування, на день нарахування митних платежів, відповідно до частини першої цієї статті. Якщо визначити суму належних до сплати митних платежів неможливо внаслідок ненадання органу доходів і зборів точних відомостей про характер товарів, їх назву, кількість, країну походження і митну вартість, сума митних платежів визначається виходячи з найбільшої величини ставок митних платежів, кількості чи вартості товарів, що можуть бути визначені на підставі наявних відомостей.

Враховуючи вище викладене, висновок суду першої інстанції щодо невірного визначення відповідачем об'єктів оподаткування є вірним, оскільки відповідні податкові зобов'язання та штрафні санкції нараховувались на вартість транспортних засобів, яка визначалась шляхом моніторингу цін в мережі інтернет, в тому числі із врахуванням років їх випуску, які, як видно із матеріалів справи, є відмінними від років випуску тих автомобілів, що були ввезені позивачем.

Відповідно до п. 72.1 ст. 72 ПК України, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів (п.п. 72.1.1.); від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України (п.п. 72.1.2.); від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків (п.п. 72.1.3.); від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів (п.п. 72.1.4.); за наслідками податкового контролю (п.п. 72.1.5.); для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку (п.п. 72.1.6.).

Згідно із положеннями п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин, втому числі у випадку, якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.п. 1 абз. 3 п. 73.3 ст. 73 ПК України).

Із наведених положень слідує, що у випадку, якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, податковим органом буде виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, останній зобов'язаний надіслати запит про подання інформації платнику податку, стосовно якого виявлено відповідні порушення.

Так, оскільки, відповідно до акту перевірки№843/13/НОМЕР_1 від 30.06.2017 року, підставою для її проведення стала податкова інформація, надана управлінням боротьби з митними правопорушеннями Вінницької митниці ДФС від 05.04.2016 року №1628/8/02-80-20-05, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що надсилання позивачу запиту про подання інформації було обов'язковим.

Відповідно до положень п. 73.3 ст. 73 ПК України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, тобто, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Встановлені судом обставини спростовують доводи податкового органу щодо дотримання ним вимог Податкового кодексу України в частині направлення позивачеві обов"язкового письмового запиту.

Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, окрім іншого, у разі якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Проведення документальної позапланової перевірки, в разі надходження податкової інформації, яка свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого законодавства, можливе лише у випадку, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу.

Отримання податкової інформації за запитом також регламентується Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1245 від 27.12.2010 року.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми слідує, що призначення та проведення документальної позапланової перевірки можливо виключно за умови дотримання всіх встановлених вимог.

Отже, враховуючи, що під час апеляційного розгляду справи, доведено факт відсутності у податкового органу підстав для проведення перевірки позивача, а також встановлено порушення процедури її проведення, апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок Вінницького окружного адміністративного суду щодо задоволення позовних вимог позивача.

І, як наслідок, враховуючи встановлену протиправність дій відповідача щодо проведення перевірки ОСОБА_4, прийняті за її наслідками податкові повідомлення-рішення №, № та № від 15.08.2017 року, а також податкова вимога №5012-17 від 05.10.2017 року, підлягають скасуванню.

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки останній всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27.11.18.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.