Справа № 815/2145/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 р.м. ОдесаСправа № 815/2145/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 липня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання неправомірним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати неправомірним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, викладену у листі №8094/02 від 17.10.2017 року; зобов'язати Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є громадянкою України, яка з 2000 року постійно проживає в країні Ізраїль. У зв'язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон їй в супереч чинного законодавства та Рішення Конституційного суду України по справі №25-рп/2009 від 07.10.2009 року припинено виплату пенсії. Разом з тим, за результатом розгляду звернення про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком Управління відмовило у задоволенні вимог позивача. Позивач вважає дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству, у зв'язку з чим, просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 6 липня 2018 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 в частині позовних вимог до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про зобов'язання Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року по 02.11.2017 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 6 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо не проведення поновлення та виплати пенсії за віком ОСОБА_2 за заявою позивача. Зобов'язав Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_2 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 03 листопада 2017 року. В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального та процесуального права, неповному з'ясуванні судом обставин справи, Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області подало апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1.

З 14.02.1992 року позивачу була призначена пенсія за віком, що підтверджується відміткою Ізмаїльського совбезу Одеської області від 14.02.1992 року у трудовій книжці позивача та не заперечується відповідачем.

07.03.2000 року ОСОБА_2 виїхала за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, пенсія позивачу була виплачена за шість місяців наперед.

З моменту виїзду за кордон виплату пенсії позивачу за його заявою припинено на підставі ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

31.08.2017 року представником за довіреністю подано до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області заяву про поновлення та виплату раніше призначеної пенсії позивачу.

Однак, у задоволенні вказаної заяви Управління відмовило, про що повідомило у своєму листі від 17.10.2017 року №8094/02.

Так, Управління послалось на те, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто з пред'явленням паспорта громадянина України.

Враховуючи, що позивачем вказаних правил дотримано не було, відповідач не вбачав правових підстав для поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Не погоджуючись із відмовою Управління у поновленні пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на пенсію, призначену відповідно до національного законодавства, незалежно від місця свого проживання.

За таких обставин, оскільки під час звернення із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії позивач діяв обґрунтовано, а відмова Управління в задоволенні вказаної заяви не відповідає чинному законодавству та свідчить про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду, суд, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, вбачав підстави для задоволення позову шляхом зобов'язання органу пенсійного фонду поновити нарахування та вплатити позивачу пенсію згідно чинного законодавства.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Водночас, згідно із ч. 2 ст. 49 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Колегія суддів враховує, що згідно із ст. 51 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

В своєму Рішенні №25-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Висновки Конституційний Суд України кореспондуються із висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року.

Таким чином, оскільки положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №25-рп/2009, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату пенсії незалежно від його місця проживання.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за правилами п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року №22-1, поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Враховуючи, що наведеними правовими нормами визначено можливість звернення за поновленням виплати пенсії як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, всі необхідні документи щодо обчислення пенсійних виплат містяться в матеріалах пенсійної справи позивача, тобто є у розпорядженні органу пенсійного фонду, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач відмовив позивачу у задоволенні відповідної заяви фактично з формальних підстав, необґрунтовано і в порушення чинного законодавства.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII визначаються правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно із ст. 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV визначено, що компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, згідно вимог ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, обов'язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що позивач отримав у 2000 році перед від'їздом за кордон на постійне місце проживання пенсію за шість місяців наперед, починаючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання, що відбувається за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії та таке припинення не є предметом оскарження у цій справі.

У спірних правовідносинах відповідачем взагалі не вирішено питання про поновлення виплати позивачу пенсії, не здійснено нарахування пенсії, а так само відповідач не відмовляв позивачу у компенсації втрати частини доходу, проведення індексації.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не вирішено питання про поновлення виплати пенсії позивачу, не здійснено нарахування пенсії позивачу, не визначено її розмір, а так само спірні правовідносини не виникли у зв'язку із відмовою у компенсації втрати частини доходу, проведення індексації пенсії та відповідач не приймав будь-яких рішень з цих питань, колегія суддів, з огляду на положення ст. 9 КАС України, вважає вірним висновку суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії позивача та зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 03.11.2017 року та здійснити нарахування пенсії.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції повною мірою з'ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

При відкритті провадження у справі за апеляційною скаргою Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 липня 2018 року апелянту відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті.

Враховуючи те, що апелянт не відноситься до категорії осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору, при зверненні до суду з апеляційною скаргою судовий збір ним не сплачений, з Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області належить стягнути судовий збір у розмірі 1 057,2 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 липня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (, місцезнаходження: вул. Кишинівська, 46, м. Ізмаїл, 68609) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101; код ЄДРПОУ отримувача: 38016923; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача - №1007; код класифікації доходів бюджету: 22030101) несплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 26.11.2018 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль