Справа № 440/4210/18
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 листопада 2018 рокум. ПолтаваСправа № 440/4210/18

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Костенко Г.В., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 забезпечення позову у справі №440/4210/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправним та скасування постанови та припису,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 16.11.2018 №ПЛ2540/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС Головного управління Держпраці у Полтавській області, якою накладено штраф у розмірі 111690,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 07.11.2018 №ПЛ/2540/168/АВ/П Головного управління Держпраці у Полтавській області.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд:

- зупинити дію постанови про накладення штрафу від 16.11.2018 №ПЛ2540/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС до набрання законної сили судовим рішенням у справі;

- зупинити дію припису про усунення виявлених порушень від 07.11.2018 №ПЛ/2540/168/АВ/П;

- заборонити Управлінню Держпраці у Полтавській області вчиняти будь-які дії, що пов'язані з виконанням постанови про накладення штрафу від 16.11.2018 №ПЛ2540/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС та виконанням припису про усунення виявлених порушень від 07.11.2018 №ПЛ/2540/168/АВ/П.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що відповідно до пункту 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення. Пунктом 11 зазначеного Порядку встановлено, що не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби. Тобто, оскаржувана постанова є виконавчим документом і пред'являється до виконання органам державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом. Невжиття такого заходу забезпечення позову як зупинення дії оскаржуваної постанови може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача. Позивач вважає, що існує очевидна небезпека його правам, свободам та інтересам, оскільки вихід на перевірку в рамках виконання вимог припису може призвести до повторного застосування штрафу.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши вказану заяву, суд приходить до наступних висновків.

Частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу, а також відповідати змісту позовних вимог.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є правомірність постанови про накладення штрафу №ПЛ2540/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 16.11.2018 та припису про усунення виявлених порушень №ПЛ/2540/168/АВ/П від 07.11.2018.

Відповідно до пункту 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 /надалі - Порядок №509/, штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб'єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

Згідно з пунктом 10 Порядку №509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Пунктом 11 Порядку №509 встановлено, що не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються:

- у судовому порядку регіональними центрами зайнятості на підставі матеріалів справи, що передаються їм територіальними органами Держпраці, виконавчими органами міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (щодо штрафів, передбачених частинами другою, п'ятою і шостою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення");

- у судовому порядку територіальними органами Держпраці, виконавчими органами міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (щодо штрафів, передбачених частинами третьою, четвертою і сьомою статті 53 зазначеного Закону);

- органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Порядок взаємодії територіальних органів Держпраці та виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад з регіональними центрами зайнятості визначається Мінсоцполітики.

Як вбачається з оскаржуваної постанови Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ2540/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 16.11.2018 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 111690,00 грн, вона прийнята на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, а отже, є виконавчим документом і пред'являється до виконання органам державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом.

Позивачем не надано суду доказів, що на даний час постанова Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ2540/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 16.11.2018 подана до примусового виконання до органу державної виконавчої служби та доказів винесення органом державної виконавчої служби постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ2540/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 16.11.2018.

Отже, позивачем в даному випадку не обґрунтовано того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тобто не доведено наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, які є обов'язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову.

Також у заяві про забезпечення позову товариством не наведено обставин та не надано доказів, які свідчать про те, що строк сплати штрафу за оскаржуваною постановою закінчився і розпочався перебіг строку пред'явлення цієї постанови до виконання та що відповідачем оскаржувана постанова про накладення штрафу буде пред'явлена до виконання до закінчення судом розгляду справи по суті і набрання судовим рішенням законної сили.

Відтак заява позивача про забезпечення позову, в частині зупинення дії постанови про накладення штрафу від 16.11.2018 №ПЛ2540/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС до набрання законної сили судовим рішенням у справі, задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню вимога щодо зупинення дії припису про усунення виявлених порушень від 07.11.2018 №ПЛ/2540/168/АВ/П, виходячи з наступного.

Положеннями Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017р. №295, (далі-Порядок №295) передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці.

Подання в установлений строк скарги тимчасово припиняє виконання припису або вимоги (п.30 Порядку №295).

З наведеного вбачається, що нормами спеціального нормативно-правового акту, що регулює спірні правовідносини, передбачено зупинення дії припису у разі його оскарження.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 р. № 9 та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 р. № 2, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Заявник обов'язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Заявником не надано доказів за яких, в разі невжиття заходів забезпечення позову, буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись.

Крім того, виходячи зі змісту поданої заяви та доводів, наведених заявником у його обґрунтування, суд приходить до висновку про відсутність підстав зупинення дії припису саме за ухвалою суду.

За таких обставин суд вважає, що заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 забезпечення позову у справі №440/4210/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправним та скасування постанови та припису - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Г.В. Костенко