Справа № 805/2331/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року справа №805/2331/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів: Міронової Г.М., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

представника відповідача Помалюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року в адміністративній справі №805/2331/18-а (головуючий у суді 1 інстанції Христофоров А.Б.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Селко» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.09.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.09.2017 року № на суму 1221642,25 грн за затримку на 4 календарних дня сплати грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

В обґрунтування позову зазначив, що рішення є протиправним, оскільки у 2016 році підприємство перебувало на спеціальному режимі оподаткування ПДВ у сфері сільського господарства.

20.01.2017 року позивачем подано декларацію за грудень 2016 року, однак у звязку з виявленням помилки у декларації з ПДВ, підприємством 17.02.2017 року направлено уточнюючий розрахунок, де правильно зазначено господарські операції які були здійснені у грудні 2016 року.

В акті камеральної перевірки зазначено, що за підприємством обліковувався податковий борг, разом з тим, відповідно до п. 209.2 ст.209 ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету, та повинна залишатися в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Таким чином, при перерахуванні коштів на спеціальний рахунок суб'єкта спеціального режиму оподаткування ПДВ не відбувається сплата податку до бюджету, не виникає податкового боргу, а отже і відсутні підстави для застосування штрафних санкцій.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Ш» № від 22.09.2017 року про сплату штрафних санкцій на суму 1221642,25 грн за затримку на 4 календарних дні сплату грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. Станом на 17.02.2017, тобто на момент нарахування суми податкових зобов'язань,згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2016 року від 17.02.2017 №, згідно даних інтегрованої картки з податку на додану вартість платника податків ТОВ «СЕЛКО», обліковувалася сума переплати - 2 973,52 грн.

На момент надання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань від 17.02.2017 №, на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість ТОВ «СЕЛКО» кошти відсутні.

18.02.2017 року підприємством надано податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2017 року, за даними якої підприємством задекларовано суму від'ємного значення, що зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 13592014,00 грн, яка 20.02.2017 відображена в інтегрованій картці з податку на додану вартість.

20.02.2017 року за даними інтегрованої картки позивача було погашено суму податкового боргу в розмірі 12216422,48 грн, яка виникла згідно наданого уточнюючого розрахунку від 17.02.2017 року.

В зв'язку з наявністю податкового боргу, підприємством несвоєчасно сплачено узгоджене податкове зобовязання з ПДВ в зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ за грудень 2016 року від 17.02.2017 року №, а тому податковий орган правомірно прийняв рішення про застосування до позивача штрафу за порушення строку сплати узгоджених податкових зобов'язань відпровідно до ст..126 ПК України.

2. Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до прикінцевих положень ПК України з 01.01.2017 року втратила чинність ст..209 ПК України, яка передбачала застосування спеціального режиму сільськогосподарським підприємствам, в зв'язку з чим зазначені підприємства переведені на загальну систему оподаткування тощо.

3. В разі виявлення, починаючи з 01.01.2017 року помилок, допущених в податковій декларації з ПДВ за звітні (податкові) періоди до 01.01.2017 року, застосовуються норми ПК України, чинні на дату виправлення таких помилок.

4. Також суд прийшов до необґрунтованого висновку, що відповідальність сільськогосподарських підприємств за недотримання строків сплати сум ПДВ на спеціальний рахунок, не передбачена законодавством. Та обставина, що підприємство не сплачує податок до бюджету, а акумулює його на спеціальному рахунку, не означає, що цей платіж перестає бути податком, а тому до позивача можуть застосовуватися штрафні санкції, зокрема, за порушення строків перерахування податку на спеціальний рахунок.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення, прийняте судом першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Селко» (), пройшло передбачену законодавством державну реєстрацію 07.10.1998 року №0000153, є юридичною особою, відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обовязки.(а.с.50-68)

Головне управління ДФС у Донецькій області (), є субєктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в даних правовідносинах відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обовязки.

ТОВ «Селко» перебуває на обліку Покровської ОДПІ ГУ ДФС за основним видом діяльності «вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів».

20.01.2017 року позивачем подано до податкового органу декларацію з податку на додану вартість за грудень 2016 року (а.с.26-34).

17.02.2017 року у звязку з самостійним виявленням у податковій декларації з ПДВ за грудень 2016 року помилки позивачем направлено до контролюючого органу уточнюючий розрахунок, з правильним відображенням відповідних операції, які здійснено у грудні 2016 року, де було самостійно збільшено загальну суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 12 219 396грн.(а.с.35-41)

Сплата відбулась наступною податковою декларацією з податку на додану вартість, згідно з якою сума від'ємного значення зарахована у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість: податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2017року № від 18.02.2017 у сумі 12 216 422,48 грн. (а.с.42-49)

28.08.2017 року податковим органом проведена камеральна перевірка своєчасності сплати позивачем узгодженого податкового зобовязання з ПДВ згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ за грудень 2016 року, за результатами якої складено акт № 196/05-99-12-161-30013443 від 28.08.2017 року (а.с.23-25).

За результатами перевірки позивачем порушено приписи пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, пп.50.1 ст.50 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної сплати у період з 17.02.2017 року по 28.02.2017 року сум узгоджених податкових зобов'язань з ПДВ по податковій звітності з ПДВ, а саме: уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у звязку з виправлення самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ за грудень 2016 року, поданому 17.02.2017 року.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 22.09.2017 року, яким за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з податку на додану вартість, визначеного п.50.1 ст.50 ПК України, на підставі ст..126 ПК України за затримку на 4 календарних днів сплати грошового зобовязання в сумі 12216422,48 грн, позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 1221642,25 грн за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт,послуг) (а.с.20-21)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що при перерахуванні коштів на спеціальний рахунок суб'єкта спеціального режиму оподаткування ПДВ не відбувається сплата податків до бюджету, не виникає податкового боргу, а отже і відсутні підстави для застосування штрафних санкцій.

Оцінка суду.

Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України як грошове зобов'язання платника податків розуміють суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За пп.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена у встановлений законом строк).

Згідно з п.п.14.1.265 п.14.1 ст.14 вказаного Кодексу штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України на платника податку покладається обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п.46.1ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 54.1статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимогпункту 169.4 статті 169цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до статті 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Сплату грошових зобовязань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України".

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбаченихстаттею 95цього Кодексу, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника, податковий та індивідуальний податковий номер платника та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету. Порядок формування та надсилання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової і митної політики.

Як визначено пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пп.14.1.152 п.14.1 ст.14 ПК України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Згідно ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п.113.3 ст. 113 ПК України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

Як встановлено судом позивачем 17.02.2017 року подано уточнюючий розрахунок по податковій декларації з ПДВ за грудень 2016 року з правильним відображенням відповідних операції, які здійснено у грудні 2016 року, де було самостійно збільшено загальну суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 12 219 396грн (рядок 18.1).(а.с.35-41)

На 17.02.2017 року у позивача обліковувалась переплата з податку на додану вартість у сумі 2973,52 грн.

18.02.2017 року позивачем подана декларація з податку на додану вартість за січень 2017 року, в рядку 20.1 якої задекларовано суму відємного значення, яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з ПДВ в розмірі 13592014 грн.

Таким чином, позивачем в строки, визначені Податковим Кодексом, відбулась сплата наступною податковою декларацією з податку на додану вартість, згідно з якою сума від'ємного значення зарахована у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість: податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2017року № від 18.02.2017 у сумі 12 216 422,48 грн.

Проте, зазначена сума була відображена в інтегрованій картці з ПДВ тільки 20.02.2017 року та цього ж дня податковим органом погашено суму податкового боргу в розмірі 12216422,48 грн.

При цьому, податковий орган не зміг пояснити, чому сума 12 216 422,48 грн, зазначена в декларації за січень 2017 року, поданої 18.02.2017 року, відображена в інтегрованій картці з ПДВ платника податків тільки 20.02.2017 року, тобто з порушенням гранічного терміну сплати на 4 календарних дні.

Підсумовуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем сплачено податкове зобовязання у сумі 12219396 грн, відповідно до уточнюючого розрахунку від 17.02.2017 року за грудень 2016 року, рахунок відємного значення визначеного у податковій декларації з ПДВ від 18.02.2017 року, тому є безпідставними висновки податкового органу про наявність у позивача податкового боргу, як наслідок, порушення позивачем гранічних термінів сплати грошового зобовязання, визначених Податковим Кодексом України.

З огляду на відсутність у позивача податкового боргу податковий орган неправомірно застосував до позивача штрафні санкції, визначені ст..126 ПК України, отже, податкове повідомлення-рішення № від 22.09.2017 року є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, суд вважає неприйнятними доводи апелянта про наявність у позивача податкового боргу, як наслідок, несвоєчасну сплату ним узгодженого податкового зобовязання з ПДВ.

Щодо доводів апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції про застосування до спірних відносин положень ст..209 ПК України, що акумулювання підприємством податку на додану вартість на спеціальному рахунку з порушенням гранічних термінів сплати податкового зобовязання, не скасовує його відповідальність за таке порушення, що з 01.01.2017 року сільськогосподарські підприємства при виявленні помилок в податкових деклараціях з ПДВ за звітні періоди до 01.01.2017 року, повинні застосовувати загальні норми Податкового Кодексу України, - суд зазначає наступне.

Дійсно, суд першої інстанції в своєму рішенні послався на приписи ст..209 Податкового Кодексу України, які діяли до 01.01.2017 року, та вказав, що перерахування коштів суб'єкта спеціального режиму оподаткування ПДВ здійснюється на спеціальний рахунок, а не відбувається сплата податків до бюджету, отже відсутні підстави для застосування штрафних санкцій до такого платника податків за ст..126 ПК України.

Відповідно до пп.4 п.2 розділу ХІХ Прикінцевих положень Податкового Кодексу України з 01 січня 2017 року втратила чинність стаття 209 цього Кодексу, яка регламентувала умови застосування спеціального режиму сільськогосподарських товаровиробників.

Суд наголошує, що внаслідок втрати чинності з 01.01.2017 року статтею 209 ПК України, таке посилання суду першої інстанції є помилковим, проте воно не впливає на правильність висновків, які є вирішальними для правильного вирішення спору в даній справі, щодо відсутності у позивача податкового боргу та порушення ним термінів сплати узгодженого податкового зобовязання.

Крім цього, матеріали справи свідчать, що позивач подав 17.02.2017 року уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з ПДВ в звязку з виправленням самостійно виправлених помилок по операціям у грудні 2016 року, та 18.02.2017 року податкову декларацію з ПДВ за січень 2017 року в загальному порядку, про що свідчать заповнені рядки «0110» Загальна» як уточнюючого розрахунку, так і декларації за січень 2017 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги заначений висновок суду першої інстанції не спростовують.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року в адміністративній справі №805/2331/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року в адміністративній справі №805/2331/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 27 листопада 2018 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Г.М. Міронова

Л.В. Ястребова