Справа № 2040/5886/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 листопада 2018 р. № 2040/5886/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "БАВАРІЯ ПРОФІЛЬ" (вул. Каштанова, буд. 1 А,м. Харків,61035, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська буд. 46,Харків,61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "БАВАРІЯ ПРОФІЛЬ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 24.04.2018р. №2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення таким, що не відповідає приписам чинного законодавства, порушує права та законні інтереси позивача.

Зокрема, позивач вказує, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач самостійно, в позасудовому порядку, фактично визнав нікчемними правочини і дані, наведені у первинній документації, а також вказані позивачем в податкових деклараціях, що призвело в подальшому до неправомірного зменшення суми податкового кредиту з ПДВ.

У судове засідання представник позивача не прибув, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач згідно наданого до суду відзиву позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити через безпідставність. При цьому він вказав, що в ході проведення податкової перевірки позивача було виявлено низку порушень податкового законодавства, неналежне складання первинних документів обліку за угодами, які були укладені позивачем з його контрагентами.

В сукупності з дослідженими документами, наданими позивачем до податкової перевірки, зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність фактичних господарських взаємовідносин за укладеними позивачем угодами, що, в свою чергу, призвело до неправомірного формування сум податку на додану вартість.

Представник відповідача - ОСОБА_1 (довіреність від 12.02.2018р. №2959/9/20-40-10-02-01) у судове засідання прибув, проти позову заперечував у повному обсязі.

Провадження у справі судом відкрито 24.07.2018р.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Встановлені судом фактичні обставини справи полягають в наступному.

Фахівцями контролюючого органу в березні 2018 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з контрагентами постачальниками: ТОВ «Проф Стіл» (податковий номер 39879690) за травень 2016 року, ТОВ «Вінспецпрофіль» (податковий номер 38635842) за грудень 2016 року, а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг).

За наслідками вказаної перевірки було складено акт від 05.04.2018р. № 1238/20-40-14-12-11/40305104, згідно висновків якого встановлено:

порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит на суму 141614 грн., в тому числі : за травень 2016 року на суму 31114 грн., за грудень 2016 року на суму 110500 грн.;

порушення п. 185.1 ст. 185 та п. 187.1 ст. 187, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкових зобовязань на загальну суму ПДВ 83181 грн. за грудень 2016 року. Вищезазначені порушення, за висновками акту перевірки, призвели до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 58433 грн., у тому числі: за травень 2016 року на суму 21022 грн., за грудень 2016 року на суму 37411 грн.

На підставі розгляду вказаного акту перевірки, контролюючим органом прийнято оскаржуване в даній справі податкове повідомлення рішення від 24.04.2018р. №2 (а.с. 16), відповідно до якого позивачу зменшено суму податкового кредиту з податку на додану вартість, зокрема зменшено суму податкового зобовязання на суму 83181 грн. та суму податкового кредиту на суму 151706 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду.

Судом встановлено, що доходячи висновку про наявність виявлених перевіркою порушень та необхідність прийняття оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення, відповідач виходив з того, що згідно акту податкової перевірки від 05.04.2018р. №1238/20-40-14-12-11/40305104 контролюючим органом було фактично досліджено господарські правовідносини позивача з ТОВ фірма «Колорит-строй», ТОВ «Спецремпідряд», ТОВ «Проф Стіл», ТОВ «Вінспецпрофіль», з якими позивачем укладалася низка господарських договорів.

Перевіряючи вказані господарські взаємовідносини, контролюючий орган дійшов висновку, що письмові договори, укладені з контрагентами, мали дефекти, які, на його думку, свідчать про суто формальне укладення таких договорів без мети створення реальних прав та обовязків для сторін.

Так, зокрема, згідно відзиву на позову заяву, контролюючий орган наголосив на тому, що в деяких укладених з контрагентами договорах не було заповнено відомості щодо покупця, наявність свідоцтва платника ПДВ, номер телефону, хоча для цього в договорах було передбачено відповідні графи.

Щодо господарських відносин позивача з ТОВ фірма «Колорит-строй», ТОВ «Спецремпідряд», ТОВ «Проф Стіл», ТОВ «Вінспецпрофіль» контролюючий орган вказав про ненадання до перевірки заявок та узгоджень на поставку товару згідно укладених договорів, документів щодо якості поставлених товарів, документів, які свідчать про транспортування товарів.

Стосовно контрагента позивача - ТОВ «Проф Стіл» відповідачем було також наголошено, що згідно баз даних ГУ ДФС у Харківській області остання податкова декларація вказаним підприємством надана до Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області за лютий 2017 року, що свідчить, на думку відповідача, про відсутність господарської діяльності підприємства з травня 2017 року. Крім того, податковими органами встановлено відсутність ТОВ «Проф Стіл» та його посадових осіб за місцем реєстрації, відсутність фізичних, технічних та технологічних умов здійснення задекларованої господарської діяльності.

Так само, стосовно контрагента позивача ТОВ «Вінспецпрофіль» відповідачем взято до уваги інформацію від органів ДФС, за якою вказаним підприємством остання податкова декларація з податку на додану вартість подана до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві за грудень 2016 року (не визнана як податкова), що свідчить, на думку відповідача, про відсутність господарської діяльності вказаного підприємства з грудня 2016 року.

Крім того, контролюючим органом було зазначено, що згідно Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що позивач є учасником проваджень за фактом скоєння злочинів, передбачених статтями 205, 212 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведені міркування контролюючий орган дійшов висновку, що подані позивачем до податкової перевірки первинні документи, що були складені в звязку з господарськими відносинами позивача з ТОВ фірма «Колорит-строй», ТОВ «Спецремпідряд», ТОВ «Проф Стіл», ТОВ «Вінспецпрофіль» не є належними документами, які засвідчують проведені господарські операції. Підсумовуючи зібрані дані відповідач дійшов висновку, що оскільки, як він вважав, реальність вчинення між позивачем та його контрагентами ТОВ фірма «Колорит-строй», ТОВ «Спецремпідряд», ТОВ «Проф Стіл», ТОВ «Вінспецпрофіль» у перевіреному періоді господарських операцій відсутня, а наслідком податкового обліку має бути лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних господарських операцій, що вплинуло на нарахування податку на додану вартість та, відповідно, формування відємного значення цього податку.

Дослідивши вказані доводи відповідача та їх правове обґрунтування, наведене у відзиві на позовну заяву, суд з висновками контролюючого органу про виявлені при проведенні перевірки порушення у даній справі не погоджується, виходячи з наступного.

Так, згідно матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ «Проф стіл» (постачальник) 26.04.2016р. було укладено договір поставки № 22/04-2016 (а.с. 31-32), відповідно до умов якого постачальник зобовязався передати у власність покупця товар за попереднім узгодженням. Фактичне виконання вказаного договору підтверджено наявними в матеріалах справи копіями рахунку на оплату від 26.04.2016р. № 231, видатковою накладною № 256 від 05.05.2016р. (а.с. 33-34); оплата за придбаний товар та його оприбуткування і використання у власній господарській діяльності підтверджено копіями платіжного доручення на оплату товару від 05.05.2016р. № 6, копіями оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631,201, копією виробничого акту на списання сировини і матеріалів від 13.05.2016р. (а.с. 35-52). Крім того, в звязку з вказаними господарськими операціями постачальником на адресу позивача було виписано податкову накладну від 05.05.2016р. № 4 (а.с. 36 (зворот), яку зареєстровано належним чином.

Стосовно господарських правовідносин позивача з ТОВ «Вінспецпрофіль» судом встановлено укладення між ними договору поставки від 03.10.2016р. № 0000045 (а.с. 53-54), відповідно до якого ТОВ «Вінспецпрофіль» (постачальник) зобовязався поставити та передати у власність позивача (покупця) товари за взаємним погодженням. Фактичне виконання вказаного договору підтверджується наданими в матеріали справи копіями рахунків-фактур від 01.12.2016р.: № СФ 0000941, СФ 0000943 (а.с. 55-56); сплата за товар підтверджена копіями платіжних доручень від 02.12.2016р. № 608, 609, 610 (а.с. 57-59), оприбуткування товару та його використання у власній господарській діяльності позивача підтверджено копіями видаткових накладних № РН 0000971 від 09.12.2016р., № РН-0000972 від 09.12.2016р. (а.с. 60-61), копіями оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631,281 за грудень 2016 року, виробничого акту про списання сировини і матеріалів від 23.12.2016р. (а. с. 80-85).

Крім того, в звязку з вказаними господарськими операціями постачальником на адресу позивача було виписано податкові накладні від 02.12.2016р. № 4, № 3 (а.с. 62-79), які зареєстровано належним чином.

Стосовно господарських правовідносин позивача з ТОВ фірма «Колоріт-Строй» судом встановлено, що між ними 25.10.2016р. було укладено договір поставки № БП 16/2510-01 (а.с. 86-87), відповідно до якого позивач (постачальник) зобовязався передати у власність ТОВ фірма «Колоріт-Строй» продукцію власного виробництва, у тому числі оцинкований металопрокат та/або металопрокат з полімерним покриттям.

В звязку з наявними за вказаним договором господарськими правовідносинами було виписано податкову накладну від 23.12.2016р. № 1329, яку зареєстровано належним чином (а.с. 95). Виконання зазначеного вище договору підтверджено з боку позивача копіями відомостей установи банку про рух коштів, копіями видаткової накладної № 1179 від 30.12.2016р., рахунку на оплату № 1270 від 23.12.2016р., довіреності № 0163 від 23.12.2016р. на отримання товару (а.с. 88-94).

Так само судом встановлено укладення між позивачем (постачальник) та ТОВ «Спецремпідряд» (покупець) договору поставки № БП 16/2112-03 (а.с. 96-97), відповідно до якого позивач зобовязався передати у власність ТОВ «Спецремпідряд» продукцію власного виробництва, у тому числі оцинкований металопрокат та/або металопрокат з полімерним покриттям.

В звязку з наявними за вказаним договором господарськими правовідносинами було виписано податкову накладну від 21.12.2016р. № 1297, яку зареєстровано належним чином (а.с. 100). Виконання зазначеного вище договору підтверджено з боку позивача копіями видаткової накладної № 1190 від 30.12.2016р., рахунку на оплату № 1246 від 21.12.2016р., довіреності № 301201 від 30.12.2016р. на отримання товару (а.с. 98-99).

Оцінюючи вказані докази суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано копії господарських договорів, видаткових накладних, податкових накладних, виданих в звязку з господарськими операціями, а також доказів про сплату товару, з яких слідує, що товар, за укладеними договорами був фактично відвантажений та оприбуткований, оплачений грошовими коштами, в звязку з чим суми сплаченого податку позивачем віднесено до складу податкового кредиту з ПДВ.

При цьому фактична наявність відповідних договорів, а також наявність виписаних на адресу позивача та ним податкових накладних, які складені відповідно до чинних нормативних вимог, контролюючим органом не заперечується, проте їх зміст поставлено під сумнів з підстав, наведених вище, з яких відповідач робить висновок про дефектність (нікчемність) господарських операцій, проведених згідно спірних угод.

Доводи відповідача про відсутність заповнення деяких граф у договорах, укладених позивачем з ТОВ фірма «Колорит-Строй» та ТОВ «Спецремпідряд», в звязку з чим він ставить під сумнів їх належне укладення та виконання, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу.

При цьому суд зазначає, що згідно приписів ст., ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

В даній справі сторонами згідно договорів № БП 16/2510-01 та № БП 16/2112-03 від 21.12.2016р. було узгоджено їх істотні умови, зокрема, щодо предмету, ціни та строку дії договору, а відтак вважати їх неукладеними не можна. Не зазначення реквізитів сторін, зокрема, телефону, а також статусу платника податків не віднесено законодавством до істотних умов договору.

Таким чином висновки, які контролюючий орган робить з аналізу встановлених ним фактів суд вважає передчасними та такими, що не обґрунтовані належним чином.

При цьому суд також зазначає, що копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

На підставі зазначених вище обставин суд доходить висновку, що подані позивачем документи, підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесення ним як покупцем витрат у спірних правовідносинах шляхом вибуття коштів з його власності свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Відсутність документів, які засвідчують перевезення (транспортування) товару за спірними угодами, про що наголошує відповідач, суд не вважає безспірним доказом відсутності реального характеру спірних угод. При цьому суд вказує, що порядок складання товарно-транспортних накладних визначений Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р.

Так, згідно вказаних Правил (п. п. 11.1, 11.4, 11.5) визначено, що основним документом на перевезення є товарно-транспортна накладна, яку замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше 4 екземплярів, засвідчує всі екземпляри підписом і, при необхідності, печаткою (штампом).

Відтак, вказані Правила не встановлюють правил податкового обліку з податку на додану вартість платниками податків, а лише встановлюють права, обовязки та відповідальність перевізників, в звязку з чим товарно-транспортні накладні не можна вважати документами первинного бухгалтерського обліку, які беззаперечно підтверджують або спростовують факт придбання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином відсутність вказаних товарно-транспортних накладних не може слугувати підставою для невизнання господарської операції, в звязку з якою вони мали бути складені, за умови належного документального підтвердження даної господарської операції іншими доказами.

Так само не подання до перевірки з боку позивача документів щодо якості на товар не може слугувати підставою для невизнання реальності господарських відносин щодо такого товару.

Крім того, суд зауважує, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від іншої особи, зокрема, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а відтак, якщо останній не виконав свого зобовязання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобовязання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для висновків про порушення платника податку щодо якого було проведено податкову перевірку, вимог податкового законодавства у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження здійснених господарських операцій та їх належного податкового обліку.

Будь-які сумніви щодо реальності господарської діяльності контрагента сумлінного платника податків не можуть впливати на права останнього за умови доведення ним реальності вчинених угод з таким контрагентом.

Зазначена позиція узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яку суди України застосовують як джерело права, відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Так, Європейський Суд з прав людини, у своєму рішенні від 22.01.2009 р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню.

На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Наявні в справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад з метою проведення безтоварних операцій та отримання незаконної податкової вигоди.

Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при дослідженні матеріалів судової справи не виявлено.

Посилання відповідача на те, що позивач ніби-то фігурує у судових рішеннях, які було ухвалено в звязку з розслідуванням кримінальних проваджень за ознаками злочинів, передбачених ст., ст. 205, 212 КК України (фіктивне підприємництво, ухилення від сплати податків, зборів (обовязкових платежів) відповідачем належним чином не підтверджені; надана ним до суду копія пояснень (а.с. 128-131) фактично вказані доводи не підтверджує. Крім того, за відсутності відповідного обвинувального вироку суду щодо підприємства позивача або його посадових осіб, яким було визнано вину у скоєнні відповідного злочину, неможливо стверджувати про недоброчесність позивача у спірних господарських угодах та його намагання отримати необґрунтовану податкову вигоду.

Правове регулювання спірних відносин полягає в наступному.

Згідно приписів п.п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є обєктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, з аналізу положень Податкового кодексу України судом встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту витрати зі сплати податку за відсутності податкової накладної, або за наявності податкової накладної, оформленої з порушенням Закону, а підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження ним сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку.

Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку чинне законодавство не передбачає.

З урахуванням наведених вище норм доводів суд вважає, що позивачем було правомірно сформовано податковий кредит в даній справі на підставі належних господарських операцій, які було оформлено відповідним чином.

Відтак, суд вважає спростованими твердження контролюючого органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України щодо завищення податкового кредиту та, відповідно, заниження сум податку на додану вартість у перевіреному періоді, наведені в акті податкової перевірки в даній справі.

В звязку з наведеним суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, перевіривши оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення, суд доходить висновку про його невідповідність приписам чинного законодавства та дійсним обставинами справи.

В звязку з наведеним позовні вимоги про його скасування є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1,2, 6,7,19, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БАВАРІЯ ПРОФІЛЬ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 24.04.2018р. №2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м.Харків, 61057, код 39599198), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БАВАРІЯ ПРОФІЛЬ" (код 40305104) суму сплаченого судового збору в розмірі 3525 (три тисячі п'ятсот двадцять п'ять) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Панченко О.В.