Справа № 0540/5870/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року справа №0540/5870/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року (повний текст складено 20 серпня 2018 року в м. Словянськ) у справі № 0540/5870/18-а (суддя І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_2 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером та перебуває на обліку у Добропільському міському відділенні управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області, як отримувач страхових виплат. 28.11.2017 року позивач зареєструвався як внутрішньо переміщена особа. Зазначає, що з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року були призупиненні страхові відплати через те, що відповідачем скасовано довідку внутрішньо переміщеної особи.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд: визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_2, щомісячних страхових виплат за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року; зобовязати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2М, щомісячні страхові виплати за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 0540/5870/18-а позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_3 щомісячних страхових виплат за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року. Зобовязано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області, щомісячні страхові виплати за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що соціальні виплати було зупинено на підставі рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 34 від 11.09.2017 року яким встановлена відсутність позивача за фактичним місцем проживання.

Посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» вважає, що УВДФСС правомірно припинено страхові виплати, у звязку з тим, що він не проживає за місцем реєстрації, підстав для отримання ним страхових виплат не має. Просили скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 стр. Дивизії. буд.4 кв. 99. Місце перебування згідно із довідкою внутрішньо переміщеної особи № 000420342 від 28.11.2017 року, 85013, Донецька область, м. Білозерське, м. Добропілля, вул. Пушкіна, буд. 9, кв. 4.

Судом встановлено, що позивач перебував на обліку в Добропільському міському відділенні управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області, як внутрішньо переміщена особа.

Відповідно до постанови №0510/20953/20953/17 позивачу припинено щомісячну страхову виплату в розмірі 2673,83 грн. з 01.10.2017 року.

Відповідно постанови №0510/20953/20953/17 позивачу було припинено щомісячні страхові виплати (додаток 3 до протоколу) у зв'язку зі скасуванням довідки № НОМЕР_1 від 17.11.2014 року, а тому страхові виплати були припиненні з 01.10.2017р.

Позивач повязує порушення своїх прав з діями відповідача щодо припинення страхових виплат йому, як внутрішньо переміщеної особи, 01.10.2017 року по 31.03.2018 року.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення страхових виплат з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення страхових виплат з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII(далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

У відповідності до вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо зясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, повязаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Так, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати страхових виплат. Посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є посиланням на норми закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № р. 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно п.п.4 п.12 та п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року N 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до ст.4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VІІ, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону, згідно п.п.3 п.1 ст.12 Закону, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну даних про внутрішньо переміщених осіб є, зокрема, повернення до покинутого місця постійного проживання. Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи. У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа звернулася до покинутого місця постійного проживання. Повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 пункту 12 цього Порядку можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

Припинення виплати позивачу страхових виплат у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України.

Крім того, суд враховує той факт, що згідно довідки № 1449-2041 від 17.11.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції, позивач, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно довідки № від 28.11.2017 року позивач зареєстрував нове місце перебування: Донецька обл., м. Білозерське, м. Добропілля, вул. Пушкіна, буд. 9, кв. 4.

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому страхової виплати незалежно від того, де проживає особа, якій призначена соціальна виплата.

Таким чином, зміна особою місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання соціальних виплат.

При таких обставинах колегія суддів виходячи з пріоритетності норм застосовує вимоги ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Слід також звернути увагу на додержання принципу верховенства права, який передбачає дотримання,в тому числі вимог, «законності», яким передбачається можливість втручання у основоположні свободи. Так, у рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_4 Греції та інші проти Греції» (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94,пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що відповідач припиняючи страхових виплат (не поновлюючи виплати) діяв не у спосіб передбачений законодавством.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України, 1 ст.46 Закону № 1058-VI, оскільки позивачу призупинено виплату страхових виплат за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 0540/5870/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 0540/5870/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_5