Справа № 520/2156/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/2156/18

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Коваленко О.Б.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В..

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря судового засідання - Худика С.А.

за участю представника апелянта - Кравченко В.В.,

за участю представника позивача - Хоменко Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж 29» до заступника начальника - начальника інспекційного відділу №1 управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича, третя особа: управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про скасування постанови № 046/17/211 від 27 квітня 2017 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, -

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж 29» подало до Київського районного суду м. Одеси позов до заступника начальника - начальника інспекційного відділу №1 управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича, третя особа: управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому просило скасувати постанову відповідача № 046/17/211 від 27 квітня 2017 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в розмірі 144 000 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2018 року визнано поважними причини пропуску строку подання позову та поновлено товариству з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж 29» строк звернення до суду з позовом про оскарження постанови № 046/17/211 від 27 квітня 2017 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року, ухваленим у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж 29» - задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року - скасувати та направити справу до Одеського окружного адміністративного суду за встановленою підсудністю для розгляду по суті..

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржене рішення прийнято з порушенням правил предметної підсудності, оскільки спір, який виник між сторонами в цій справі має розглядатись окружним адміністративним судом, а не місцевим загальним судом як адміністративним. Апелянт зазначає, що постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності не є рішенням суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Також апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції по суті спору, оскільки проведення перевірки, розгляд справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та накладення штрафу відбулись у відповідності до вимог чинного законодавства, у межах наданих відповідачу повноважень та у спосіб, що передбачений законом, оскільки ТОВ «Проммонтаж 29» своєчасно повідомлений про проведення перевірки та про розгляд справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж 29» надало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін. При цьому ТОВ «Проммонтаж 29» зазначає про недоведеність доводів апелянта, оскільки повідомлення про проведення перевірки, акт, складений за результатами перевірки, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та оскаржена постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, направлялись на адресу, за якою товариство не заходилось. ТОВ Проммонтаж 29» звертає увагу на те, що фактичне місцезнаходження товариства співпадає з місцезнаходженням, яке зазначене в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, доступ до якого є відкритим та безкоштовним.

Також ТОВ «Проммонтаж 29» заперечує проти доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції правил предметної підсудності, оскільки вважає, що відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є одним з різновидів адміністративної відповідальності, яка настає не тільки у випадках, передбачених нормами КУпАП, а й також у випадках передбачених іншими законами, зокрема Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, предметом даного спору є правомірність постанови № 046/17/211 від 27 квітня 2017 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в розмірі 144000 грн., яка винесена заступником начальника - начальником інспекційного відділу №1 управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименком Русланом Костянтиновичем.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що справа підсудна загальному суду, як адміністративному, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, що також відображено в ухвалі суду першої інстанції від 19 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про передачу справи на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду (т. 1 а.с. 79-80, 152).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про підсудність зазначеної справи загальному суду, як адміністративному, за таких підстав.

Частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 124 Основного Закону передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п'ятою та шостою статті 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Згідно з частиною першою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Чинною редакцією ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до частини 2 статті 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою ст. 20 КАС України.

Частиною 3 статті 27 КАС України встановлено, що підсудність окремних категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом. Зокрема статтею 286 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, частиною 1 статті 286 КАС України встановлено, зокрема, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Таким чином, для правильного вирішення питання щодо предметної підсудності вирішальним є визначення того чи є накладення штрафу на юридичну особа за правопорушення у сфері містобудівної діяльності рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності.

Чинне законодавство України не дає визначення поняття адміністративної відповідальності.

Колегія суддів застосовує у цій справі рішення Конституційного Суду України від 30.05.2001 року № 7-рп/2001 у справі за конституційним зверненням відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» щодо офіційного тлумачення положень пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України, частин першої, третьої статті 2, частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про відповідальність юридичних осіб).

Відповідно до п. 22 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Конституційний Суд України, при тлумаченні цієї норми, за допомогою системного аналізу конституційних положень відповідальності держави, її органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, дійшов висновку, що за своїм змістом пункт 22 частини першої статті 92 Конституції України спрямований не на встановлення переліку видів юридичної відповідальності. Ним визначено, що виключно законами України мають врегульовуватись засади цивільно-правової відповідальності (загальні підстави, умови, форми відповідальності тощо), підстави кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності - діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад), та відповідальність за них. У такий спосіб Конституція України заборонила врегульовувати зазначені питання підзаконними нормативно-правовими актами та встановила, що лише Верховна Рада України у відповідному законі має право визначати, яке правопорушення визнається, зокрема, адміністративним правопорушенням чи злочином, та міру відповідальності за нього.

Відповідно до частини 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» встановлена відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб'єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначається Кабінетом Міністрів України.

На сьогодні чинним є Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553, та Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року № 244. За змістом цих норм предметом їх регулювання є відносини публічно-правового характеру, а тому передбачена відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (суб'єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є публічно-правовою. Зазначений висновок узгоджується з тим, що на рівні з розглядом справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, закон уповноважує орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядати і справи про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною третьою статті 2 КУпАП його положення поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законодавством, ще не включеним до цього Кодексу.

З'ясовуючи зміст цієї норми, Конституційний Суд України в рішенні від 30.05.2001 року № 7-рп/2001, звернувшись до генезису інституту адміністративної відповідальності, дійшов висновку, що приписи частини третьої статті 2 КУпАП, стосується лише законів, що встановлюють адміністративну відповідальність фізичних осіб.

Притягнення до юридичної відповідальності, зокрема до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, здійснюється у певному порядку, на підставі норм, що регламентують провадження у справі про порушення юридичними особами норм законодавства у сфері містобудівної діяльності. Його аналіз дає підстави стверджувати, що в Законі України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та в Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності», з урахуванням Постанов КМУ № 244 від 06.04.1995 року та № 553 від 23 травня 2011 року, встановлюються процесуальні норми, які стали органічною частиною законодавства про юридичну відповідальність у сфері містобудівної діяльності.

За таких обставин, колегія суддів зробила висновок про те, що відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб'єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є окремими видом юридичної відповідальності, зокрема є публічно-правовою, відмінною від адміністративної відповідальності, а тому спір, який виник між сторонами, в цій справі за приписами ст. 20 КАС України має розглядатись окружним адміністративним судом, оскільки предметом спору не є рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо ухвалення судом першої інстанції судового рішення з порушенням правил предметної юрисдикції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Як зазначено Європейською комісією з прав людини рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Таким чином, за предметною юрисдикцією судом першої інстанції для розгляду справ щодо оскарження рішень органу державного архітектурно-будівельного контролю у справах про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, є окружні адміністративні суди.

Відповідно до ч. 1 ст.318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, які стосуються суті спору, апеляційний суд відхиляє, оскільки оскаржене рішення було ухвалене з порушенням правил предметною юрисдикції, що є безумовною підставою для скасування такого рішення з направлення справи на новий розгляд до суду за встановленою законом підсудністю.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 318, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж 29» до заступника начальника - начальника інспекційного відділу №1 управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича, третя особа: управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про скасування постанови № 046/17/211 від 27 квітня 2017 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності - скасувати.

Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для розгляду за встановленою підсудністю

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 22.11.2018 року.

Суддя-доповідач: Л.В.Стас

суддя: І.О. Турецька

суддя: Л.П.Шеметенко