Справа № 826/10283/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа: ОСОБА_3. про визнання протиправним та скасування рішення від 06.03.2017, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_3, про зобов'язання відповідача надати відповіді про результати розгляду клопотань (клопотання до відповідача, які 06.01.2017 року були направлені поштовим зв'язком позивачем та ОСОБА_4.); зобов'язання відповідача надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у орієнтовних межах, що зазначені в зазначених вище клопотаннях; скасування й визнання нечинним рішення відповідача - наказ №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та всі акти, які прийняті в результаті видання цього наказу, оскільки саме в результаті бездіяльності відповідача щодо клопотання позивача стало можливим видання наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Київській області про закриття провадження в адміністративній справі задоволено частково, закрито провадження в адміністративній справі №826/10283/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа - ОСОБА_3, в частині позовних вимог про скасування й визнання нечинним рішення відповідача - наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та всі акти, які прийняті в результаті видання цього наказу, оскільки саме в результаті бездіяльності відповідача щодо клопотання позивача стало можливим видання наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 року.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині закриття провадження в адміністративній справі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини справи, не надано належної оцінки наявним доказам, тому оскаржувана ухвала є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та прийнятою з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем в адміністративному позові заявлено позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати відповіді про результати розгляду клопотань (клопотання до відповідача, які 06.01.2017 року були направлені поштовим зв'язком позивачем та ОСОБА_4.); зобов'язання відповідача надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у орієнтовних межах, що зазначені в зазначених вище клопотаннях; скасування й визнання нечинним рішення відповідача - наказ №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та всі акти, які прийняті в результаті видання цього наказу, оскільки саме в результаті бездіяльності відповідача щодо клопотання позивача стало можливим видання наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 року.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про скасування й визнання нечинним рішення відповідача - наказ №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 року щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою та всі акти, які прийняті в результаті видання цього наказу, з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини стосуються набуття права власності на земельну ділянку, тобто цивільного права, а отже, спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки виникає спір про право, який має вирішуватися в порядку цивільного судочинства за правилами ЦПУ України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 15 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення із позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення із позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення із позовом) суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п. 1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у чинній редакції), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Положеннями ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно ч.6 ст. 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25.07.2017 року №10-131166/15-17-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Фурсівської сільської ради Білоцерківського районі Київської області.

У вказаному наказі зазначено, що право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У матеріалах справи міститься витяг з програмно-апаратного комплексу "Національна кадастрова система"Державного земельного кадастру зі змісту якого вбачається, що право власності на спірну земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) зареєстровано за гр. ОСОБА_3

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, в редакцій станом нас прийняття даного судового рішення, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про скасування й визнання нечинним рішення відповідача - наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та всі акти, які прийняті в результаті видання цього наказу, так як у даному випадку є спір про право власності земельної ділянки, який має вирішуватися в порядку цивільного судочинства за правилами ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев