Справа № 826/3964/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3964/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

представників позивача - Михайленка Д.О., Смердова В.Ю.

представника відповідача - Кальковцяь В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Правекс Банк» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування повністю рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.02.2018 року на суму 9390,25 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 27.02.2018 року на суму 15884,62 грн., прийняті Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня 2018 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС БАНК» задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.02.2018 року; визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 27.02.2018 року.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт, посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час нарахування та виплати позивачем допомоги у зв'язку із вагітністю та пологами за жовтень-листопад 2014 року Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не містив вимог щодо мінімального ЄСВ, а відтак, позивач здійснював нарахування та сплату зазначеної допомоги, а також нарахування та сплату ЄСВ з неї на підставі законодавства, що було чинним на дату такого нарахування. При цьому, жодних підстав для перерахунку ЄСВ у 2015 році у позивача не було.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що позивачем порушено вимоги щодо порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, чим, в свою чергу, порушено підпункт 1 статті 1 та підпункт 1 частини 2 статті 6, підпункт 1 частини 1 статті 7 та частини 13 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої встановлено, що на підставі направлень від 29.09.2017 року №№827, 828, 829, 830, 831, 832, 833, 834 та направлення від 12.10.2017 року №859, виданих Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на ІІІ квартал 2017 року, затвердженого Державною фіскальною службою України, та на підставі наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19.09.2017 року №2067 проведена планова виїзна документальна перевірка Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРАВЕКС БАНК» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 30.06.2017 року, валютного законодавства за період з 01.07.2011 року по 30.06.2017 року, з питань єдиного внеску єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 30.06.2017 року, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №4722/28-10-43-02/14360920 від 18.12.2017 року.

Перевіркою встановлено порушення ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК», зокрема, пункту 1 частини 1 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7 та частини 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження нарахування єдиного внеску в 2011-2017 роках (у розмірі 36,8%, 22,0%) на загальну суму 9876 02 грн., в т.ч. по періодах: 2011 році на суму 2919,66 грн., 2012 році на суму 1876,57 грн., 2013 році на суму 1485,08 грн., 2014 році на суму 1510,41 грн., 2015 році на суму 1281,56 грн., 2015 році на суму 1281,56 грн., 2016 році на суму 656,64 грн., 2017 році на суму 56,10 грн. Помилку було виправлено частково в серпні 2011 року та квітні 2017 року на загальну суму 687,26 грн. в т.ч. по періодах: серпні 2011 року на суму 631,16 грн., квітні 2017 року на суму 56,10 грн.; пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7 та частини 7 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження утримання єдиного внеску (у розмірі 3,6%) в 2011-2015 роках на загальну суму 1531,59 грн., в т.ч. по періодах: 2011 році на суму 411,33 грн., 2012 році на суму 701,62 грн., 2013 році на суму 145,36 грн., 2014 році на суму 147,84 грн., 2015 році на суму 125,44 грн. Помилку було виправлено частково в серпні 2011 року та в квітні 2017 року на загальну суму 705,27 грн., в т.ч. по періодах: серпні 2011 року на суму 187,33 грн., березні 2012 року на суму 517,94 грн.; пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 13 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження нарахування єдиного внеску (в розмірі 8,41%) в липні 2011 року та в лютому 2012 року на загальну суму 1503,35 грн., в т.ч. по періодах: липні 2011 року на суму 293,39 грн., лютому 2012 року на суму 1209,96 грн. Помилку самостійно виправлено в серпні 2011 року та в березні 2012 року на загальну суму 1503,35 грн., в т.ч. по періодах: серпні 2011 року на суму 293,39 грн., березні 2012 року на суму 1209,96 грн.; пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження нарахування до мінімального страхового внеску (у розмірі 33,2 %) в січні-квітні 2015 року на загальну суму 1603,10 грн. в т.ч. по періодах: січні 2015 року на суму 268,14 грн., лютому 2015 року на суму 623,86 грн., березні 2015 року на суму 432,79 грн., квітні 2015 року на суму 278,31 грн.; пункту 1 частини 2 статті 6, частини 4 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження нарахування єдиного внеску по тимчасовій непрацездатності, на який нараховується єдиний внесок (в розмірі 22,0 %) на загальну суму 4356,44 грн. в т.ч. по періодах: липень 2016 року на суму 2210,20 грн., червень 2017 року на суму 2146,24 грн.

15.12.2017 року позивач подав до відповідача заперечення на акт перевірки №4722/28-10-43-02/14360920 від 08.12.2017 року.

За результатами розгляду вказаних заперечень, 02.01.2018 року позивач отримав відповідь на заперечення, якою висновки податкового органу в акті перевірки залишено без змін.

03.01.2018 року відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 9390,25 грн.

Також, 03.01.2018 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-, відповідно до якої заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені становить 15884,62 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаних вище рішення та вимоги про сплату боргу, податковим органом прийнято рішення про результати розгляду скарги №6235/6/99-99-11-02-02-25 від 19.02.2018 року, згідно з яким вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.01.2018 року №Ю- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.01.2018 року № скасовані та вважати відкликаними з дня прийняття даного рішення, а Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби зобов'язано винести та направити нові вимоги та рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.

27.02.2018 року відповідач прийняв рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 9390,25 грн., а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-, відповідно до якої заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені становить 15884,62 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов до висновку, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення № від 27.02.2018 року, тому наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі, оскільки оскарження вимоги від 27.02.2018 року №Ю- є похідною позовною вимогою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Як вбачається з акта перевірки, податковий орган стверджує, що в звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за січень-квітень 2015 року було занижено нарахування до мінімального ЄСВ на загальну суму 1603,10 грн із сум допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, які були нараховані та виплачені позивачем у жовтні-листопаді 2014 року.

При цьому, частина 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції, зазначеній податковим органом в акті перевірки, набрала чинності лише 01.01.2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці».

Відповідно до пункту 4.3 Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 лютого 2007 року №45, чинної станом на жовтень-листопад 2014 року, нарахування єдиного внеску за осіб, які перебувають у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, здійснюється за кожен місяць окремо таким чином: визначається середньоденний розмір допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами шляхом ділення нарахованої суми такої допомоги на кількість днів, за які вона нарахована; визначається сума допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, що припадає на кожен місяць окремо, шляхом множення середньоденного розміру такої допомоги на кількість календарних днів кожного місяця, за які вона нарахована; визначається сума єдиного внеску для роботодавця шляхом множення розрахованої суми допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами за кожен місяць окремо на розмір єдиного внеску, встановлений Законом для зазначеної категорії платників (33,2 %, 8,41 %, 5,3 %, 5,5 %); визначається сума єдиного внеску для особи, яка перебуває у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами та отримує допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, шляхом множення розрахованої суми допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами за кожен місяць окремо на розмір єдиного внеску, встановлений Законом (2 %).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач здійснював нарахування та виплату допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами у 2014 році, а відтак розрахунок суми ЄСВ з цих виплат здійснювався позивачем за правилами, які діяли у 2014 році, а не у 2015 році, як стверджує податковий орган, тобто за ставкою 33,2 % і без донарахування до розміру мінімального ЄСВ.

Разом із тим, в матеріалах справи містяться копії листів непрацездатності, документи щодо сплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, які підтверджують, що нарахування та виплати здійснювались у 2014 році, тобто позивач виконав вимоги, встановлені законодавством щодо порядку та строків сплати ЄСВ, нарахувавши та сплативши його у 2014 році.

В акті перевірки також зазначено, що позивачем порушено вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження фонду оплати праці в 2011-2016 роках за договорами добровільного страхування від нещасних випадків інкасаторів на загальну суму 25926,59 грн., що спричинило заниження ЄСВ на 9098,76 грн. (36,8% та 22%) та 826,32 грн. (3,6%).

З матеріалів справи вбачається, що позивач у своїй діяльності керувався чинною на той час Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України №45 від 14 лютого 2007 року, яка розроблена відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про Національний банк України», інших нормативно-правових актів, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, установлює норми, що визначають порядок здійснення інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні.

Відповідно до п. 3 глави 3 розділу ІІ вказаної Інструкції №45 керівник банківської установи має право самостійно визначити необхідні охоронні заходи в разі здійснення інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в обсягах до 500 мінімальних заробітних плат включно оперативним автотранспортом, що панцерований не нижче 3 класу захисту згідно з ДСТУ 3975-2000 і обладнаний технічними засобами захисту цінностей, та за умови страхування життя інкасаторів, інкасаторів-водіїв, страхування валютних цінностей у повному обсязі, що інкасуються та перевозяться.

В межах спірних правовідносин, страхові внески не виплачуються у формі винагород за підсумками роботи за рік, а також не відносяться до премій за спеціальними системами і положеннями, не вважаються виплатами в рамках грантів, не носять компенсаційного характеру.

Відповідно до положень Інструкції №45 до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать витрати в розмірі страхових внесків підприємств (крім випадків, зазначених у пункті 3.5) на користь працівників, пов'язаних з добровільним страхуванням (особистим, страхуванням майна).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договорами страхування, укладеними позивачем із страховою компанією, визначено, що страхова компанія (страховик) бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату застрахованій особі, або вигодонабувачеві (за цими договорами вигонодабувач не визначався), або страхувальникові (тобто Банку), або спадкоємцю. Таким чином, оскільки виплати за такими договорами могли бути здійснені не тільки на користь застрахованої особи (інкасатора), а й на користь страхувальника (Банка), такі договори страхування не можна вважати такими, що укладались на користь інкасаторів.

За таких обставин, страховий платіж згідно договорів страхування не є іншими заохочувальними та компенсаційними виплатами, а відтак не повинен обкладатися ЄСВ.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача відсутній обов'язок щодо перерахунку ЄСВ у 2015 році та приходить до висновку про необґрунтованість прийняття податковим органом оскаржуваного рішення № від 27.02.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги від 27.02.2018 року №Ю-, а відтак необхідність їх скасування в судовому порядку як протиправних.

Крім того, колегія суддів зазначає, що податковим органом в апеляційній скарзі не було зазначено у чому саме полягає протиправність рішення суду першої інстанції, не викладено нових доводів та обставин, що не було досліджено судом раніше, апеляційна скарга містить лише цитування змісту акта перевірки без зазначення у чому є порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28.11.2018.

Головуючий-суддя: Є.В Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев