Справа № 182/2344/18
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/2344/18
Провадження № 2-а/0182/83/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.11.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 1 Нікопольського ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову посилався на те, що 26.02.2018 року відносно нього інспектором сектору реагування патрульної поліції старшим сержантом поліції ОСОБА_2 складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК N° 277166, в якому зазначено, що він 26.02.2018 року, о 20.20 годині у м.Нікополь по пр.Трубників, надаючи послуги з перевезень пасажирів, керував автобусом ПАЗ 4234, д.н.з.АА 5069 АА, маршрут № 20, який був освітлений недостатньо яскраво, що в темну пору доби не давало змоги чітко визначити цифри номерного знаку з відстані 20 метрів, чиї порушив ч.6 ст.121 КУпАП. Інспектор 26.02.2018 року виніс постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень. Вказану постанову вважає такою, що винесена всупереч вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому підлягає скасуванню. Під час складання постанови він повідомив інспектора, що не згодний з постановою та буде оскаржувати її в суді Свої вимоги мотивує тим, що він на місці зупинки пояснював інспектору, що працює водієм у штаті ТОВ «ВКП «Мотодор», яке є перевізником у м.Нікополі і сам особисто в сфері надання послуг перевезення пасажирів зайнятим ніколи не був. Перевезення пасажирів автобусом перевізника він здійснює на підставі усіх необхідних та належних документів, які було пред'явлене інспектору. Але інспектором було винесено незаконну та упереджену постанову огляду на таке. Автобус, яким він керував, належить юридичній особі - перевізнику ТОВ «ВКП «Мотодор», який здійснює перевезення громадським транспортом на території міста Нікополь за договором з органом місцевої влади. Всі автобуси, які належать вказаному підприємству, регулярно щодня проходять технічний огляд перед виходом у рейс. Крім того, вказаний транспорт підлягає обов'язковому технічному контролю відповідними суб'єктами господарювання, при проходженні якого видається сертифікат. Також, вказана процедура є необхідною для укладання договору цивільного страхування, оскільки про наявність сертифікату технічного контролю (ОТК) робиться відмітка в полісі. З урахуванням вищенаведеного та зурахуванням наявності відмітки чергового техніка у шляховому листі водія, сертифікату технічного контролю та діючого полісу ОСЦПВНТЗ, можна зробити висновок про цілковиту справність транспортного засобу, а, отже, і про належну роботу штатних систем освітлення. Можлива «недостатність» вказаного освітлення є виключно суб'єктивною думкою інспектора відповідача по справі, яка не може покладатись в основу звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, і тим паче, притягнення особи до адміністративної відповідальності лише за суб'єктивними відчуттями посадової особи. Жодними іншими доказами його вина в інкримінованому правопорушенні не доведена та такі докази до постанови не надані. Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.112015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 „Про практику застосування «судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів. Крім того, із зазначеною постановою він не згоден та вважає її незаконною, оскільки під час винесення постанови не дотримано вимоги статей 245, 276, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи. Також, при розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечуються систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Але, як вбачається з матеріалів справи, ці обставини не враховувались. Дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, досліджені не були, а постанову винесено без урахувань вимог ст.34-35 КУпАП та не були виконані вимоги ст.280 КУпАП. Також, він вважає, що інспектор грубо порушив процесуальний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки, відповідно до ст.279 КУпАП України, не оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз'яснив його права і обов'язки, не заслухав осіб, які беруть участь у розгляді справи, не дослідив докази і не надав йому можливості заявити клопотання. Він - є водієм із значним стажем керування, тому суворо дотримується вимог правил дорожнього руху, про що свідчить відсутність застосування до нього адміністративних стягнень за порушення ПДР. Все це є суттєвим порушенням норм КУпАП, оскільки відповідачем не надано належних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Однак, ці права порушено працівником патрульної поліції, який фактично відразу ж після зупинки автобусу виніс постанову про адміністративне правопорушення та наклав на нього адміністративне стягнення. Внаслідок порушення вищезазначених норм чинного законодавства, були грубо порушені конституційні права та норми КУпАП, у зв'язку з чим постанову не можна вважати законною. Зазначає також, що, згідно з ч.6 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку; його експлуатація без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів; або з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці, закритим іншими предметами; у тому числі, з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненні, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача. Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що належними доказами можуть бути також пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Частина друга статті 77 КАС встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак відповідачем, в порушення приписів ст.72 КАС України, жодних доказів, перелік яких визначений статтею 251 КУпАП, і які б спростовували твердження позивача, до матеріалів про адміністративне правопорушення не надано. Відповідачем не зазначено безспірних та переконливих доказів вчинення позивачем порушення ч.6 ст.121 КУпАП та правомірності винесення постанови серії НК № 277166 від 26.02.2018 року в справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст.1 ч.2 ст.3 Конституції України, Україна проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. За ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати із співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі N 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаній у рішенні Європейського суду з прав людини, яку висловлено у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд повторює, що, згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Крім зазначеного, наголошує, що всі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень трактуються на користь особи - позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу, відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов'язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП. Згідно з вимогами КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частина 1,2 статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, відповідно до положень ст.245 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи без діяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь в процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст.245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. За таких обставин звернувся до суду і просить визнати дії інспектора сектору реагування патрульної поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 277166 від 26.02.2018 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. за порушення ст.121 ч.6 КУпАП - незаконними. Скасувати постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 277087 від 26.02.2018 року, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. за порушення ст.121 ч.6 КУпАП.

В судове засідання представник позивача не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду по справі був повідомлений належним чином. Про причини неявки до суду не повідомив, заперечень на позов не надав, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи у свою відсутність до суду не надав також.

Відповідно до ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Як встановлено в судовому засіданні, 26.02.2018 року позивач, керуючи автобусом № 20 (ПАЗ 4234 ТОВ «Мотодор, д/з АЕ 5068 АА), надавав послуги з перевезення пасажирів по місту, рухався в м.Нікополі по пр.Трубників та був зупинений поліцейським СРПП № 1 Нікопольського ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_2, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 277166 на позивача за порушення правил дорожнього руху. В даній постанові було зазначено, що в автобусі, яким керував ОСОБА_1, не був освітлений задній номерний знак в темну пору доби, що не давало змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів. Зазначеною постановою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 170 грн. за ч.VI ст.121 КУпАП (а.с.29).

Однак, жодними доказами вина позивача відповідачем не доведена, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення до постанови не надані.

Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.112015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 „Про практику застосування «судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

За таких обставин суд не вбачає в діях позивача ознак правопорушення, за яке 26.02.2018 року, о 20 год. 20 хв. на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 277166, поліцейським СРПП № 1 Нікопольського ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_2, і вважає за необхідне скасувати вищевказану постанову як незаконну.

Керуючись ст.6-15, 72-77, 79-80, 241-246, 295, п.10,15.5 Перехідних положень КАСУ, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати дії поліцейського СРПП № 1 Нікопольського ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі НК № 277166 від 26.02.2018 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. за порушення ст.121 ч.6 КУпАП незаконними.

Скасувати постанову серії НК № 277166 від 26.02.2018 року, винесену поліцейським СРПП № 1 Нікопольського ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, штрафу на користь держави в сумі 170грн. 00 коп.

Провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4