Справа № 808/2563/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/2563/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року (суддя Татаринов Д.В., м. Запоріжжя)

у справі № 808/2563/18

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з березня 2016 року; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату позивачу пенсії та виплатити заборгованість починаючи з березня 2016 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. Ухвала суду мотивована тим, що жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за період з березня 2016 року по 21 грудня 2018 року позивач не надав, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеними вимогами у встановлений КАС України строк не зазначив.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення норм процесуального права. Зазначає, що судом не враховано положення ст. 77 КАС України. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що спір у цій справі пов'язаний з невиплатою пенсійним органом сум пенсійного забезпечення, які є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Цей довід випливає з положень законодавства і строк звернення до адміністративного суду за відновленням порушених пенсійних прав може обмежуватися лише спеціальною нормою Закону № 1058-IV, що не суперечить положенням частини першої статті 99 КАС України, яка не виключає можливості розгляду спорів у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами за минулий час поза межами шестимісячного строку.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки, зокрема не врахував, що пенсія позивачу призначена довічно, визначених ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) у пенсійного органу підстав для її ненарахування та невиплати не було.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Пенсія позивачу нарахована відповідно до розпорядження відповідача, розмір цієї пенсії не є спірним, а мова йде тільки про її виплату.

З врахуванням вказаних норм Закону, без обмеження будь-яким строком мають виплачуватися лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Таким чином, у суду першої інстанції не було об'єктивної можливості встановити та дійти висновку про те, чи є вина відповідача у не нарахуванні чи у невиплаті позивачу в період з березня 2016 року сум пенсії і чи такі дії органу ПФУ та їх наслідки, з урахуванням вимог Закону № 1058-ІV. Суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в судовому захисті права позивача на пенсію та для залишення позовної заяви без розгляду.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, ч.2 ст.123 КАС України визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, установлений КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, про порушення своїх прав позивач дізнався в березні 2016 року, а за їх захистом до суду звернувся 22 червня 2018 року. При цьому, жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за період з березня 2016 року по 21 грудня 2018 року позивач не надав, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеними вимогами у встановлений КАС України строк не зазначив.

Тому, враховуючи дату звернення позивача до суду, виходячи з приписів ст.ст.122, 123 КАС України права позивача підлягають захисту у межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто саме з 22.12.2017.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії позивачу не позбавляє особу необхідності вживати заходів щодо захисту свого права якщо воно порушується. В свою чергу, доводи скаржника про те, що суд першої інстанції помилково ототожнив строки, встановлені для поновлення пенсії зі строками для звернення до суду є помилковими, оскільки порушене право позивача підлягає поновленню в судовому порядку, а, отже, до спірних відносин і повинні застосовуватися строки встановлені для звернення до суду за захистом порушеного права.

Слід зазначити й те, що не підлягають застосуванню до спірних відносин положення частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки зазначені приписи встановлюють строки виплати нарахованих пенсій за минулий час і не визначають строки перерахування пенсій. Положення статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" також не підлягають застосуванню до спірних відносин, оскільки зазначені приписи встановлюють порядок та строки поновлення виплати пенсії, здійсненої за відповідним рішенням територіального органу Пенсійного фонду, в той час як поновлення пенсії позивача у спірних відносинах буде здійснено на підставі судового рішення.

Таким чином, під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів установлено, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, залишивши позовну заяву без розгляду в частині заявлених вимог.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 р. у справі № 808/2563/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статей 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко