Справа № 607/10244/17
Суддя: Грицак Р. М.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.11.2018 Справа №607/10244/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі
головуючого судді Грицака Р.М.
за участю секретаря с/з Чех Ю.Ю.
позивача ОСОБА_1
представника позивача Шлапак М.Я.
представника відповідача Балібрух Ю.А.
представника відповідача Попович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
17.08.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною відмови Міністерства оборони України призначити одноразову грошову допомогу, передбаченої п. 4 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та зобов`язання Міністерство оборони України призначити одноразову грошову допомогу. В ході розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог та просить суд зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 та додані документи до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти відповідне рішення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 03.03.1970р. по 30.06.1971 р. брав участь у бойових діях в Об`єднаній Арабській Республіці. 25.05.2016р. йому встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням (контузією) та захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. В 2016 році він звернувся до Тернопільського обласного військового комісаріату із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням групи інвалідності внаслідок поранення, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, однак після засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги отримав Витяг з протоколу від 09.11.2016 року засідання №94, відповідно до якого комісія прийшла до висновку про необхідність: «повернення для доопрацювання документів, оскільки відсутній документ, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби..» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки ним при зверненні до відповідача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги подано всі необхідні документи, передбачені п. 11 Порядку № 975 зокрема висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 12.03.2016р № 391, в якому встановлено, що рубці лобової і правої надбрівної ділянок голови утворились внаслідок загоєння вогнепальних осколкових порушень, отриманих у 1970 році, а також протокол засідання військово-лікарської комісії від 23.03.2016 року в якому визначено, що причиною поранення та інвалідність пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії». Представник відповідача Тернопільського обласного військового комісаріату подав суду заперечення проти адміністративного позову в якому зазначив, що позивач звернувся до Тернопільського обласного військового комісаріату з письмовою заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак не подав документ, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби..» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. З огляду на викладене позивач не дотримався встановленої Законом процедури подання та розгляду документів для призначення одноразової грошової допомоги, а відтак Тернопільський обласний військовий комісаріат виконав вимоги п. 13 Порядку №975, а саме повідомив позивача про необхідність подання вище зазначеного документа. Лише після зібрання усіх необхідних документів суб`єкт владних повноважень зможе прийняти рішення, яке ґрунтуватиметься на повному та всебічному дослідженні всіх необхідних документів. Однак після цього ні до Міністерства оборони України ні до ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань отримання одноразової грошової допомоги позивач не звертався взагалі в т.ч. не виконав вимоги комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених із військової служби Міністерства оборони України щодо доопрацювання документів та надання додаткових документів. В задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача Міністерства оборони України подав суду заперечення на позовну заяву в якій зазначив, що обставини отримання поранення позивачем відсутні у протоколі засідання ВЛ Західного регіону України та будь - яких інших документах які було подано позивачем. Як вбачається з графи 22 військового квитка позивача, записів про отримання ним поранення під час бойових дій не здійснено. Окрім того, позивачем не надано жодного медичного документа, який би підтверджував обставини отримання поранення. У зв`язку з чим комісією не відмовлено у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, а лише повернуто йому документи на доопрацювання. З огляду на вищевикладене, вважає що Комісія Міністерства оброни України не вийшли за межі наданих їм повноважень, а; діяли виключно в межах чинного законодавства України, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач та його представник в судових засіданнях позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Представник відповідача Міністерства оборони України в судових засіданнях позов заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях та наданих суду усних поясненнях, також вказує на те, що єдиним документом, який може підтвердити вищевказані обставини отримання поранення позивачем є довідка видана командиром військової частини, де позивач проходив військову службу чи довідка з лікарні про проходження лікування з приводу отримання поранень. Оскільки вказаних документів позивач не подав в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Окрім того, просить залишити позов без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем місячного строку для звернення до суду, передбаченим ч. 5 статті 99 КАС України. Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судових засіданнях також позов заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях та в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав: Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Відповідно до ст.16-4 Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначений Порядком, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2013 № 975 (далі по тексту - Порядок № 975). Згідно з п. 2 Порядку № 975 допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Відповідно до п. 6, 7 Порядку призначення і виплата одноразової допомоги здійснюється на підставі документів. Згідно з пунктами 11 та 13 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Як встановлено в судовому засіданні, позивач 15.07.2016 року звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової соціальної допомоги, однак підставою для повернення документів позивача на доопрацювання відповідачем зазначено неподання позивачем документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Такі дії відповідача суд вважає помилковими у зв`язку з тим, що в даному випадку на підтвердження обставин поранення позивачем подано висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 12.03.2016р № 391, в якому встановлено, що рубці лобової і правої надбрівної ділянок голови утворились внаслідок загоєння вогнепальних осколкових порушень, отриманих у 1970 році. Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 р. N 402, передбачено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. (п. 21.3). Причинний зв`язок поранення та інвалідності позивача підтверджується також витягом з протоколу військово-лікарської комісії Західного регіону МО України від 23.03.2016 №234, в якому зазначено: «Поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії». У цьому протоколі не встановлено, що поранення пов`язане із вчиненням правопорушення чи є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Відповідач, видаючи позивачу відповідну довідку, визнав його учасником бойових дій та його право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. З виданої відповідачем довідки вбачається, що позивач віднесений до категорій осіб, які приймали участь у бойових діях, що, з точки зору суду, виключає підстави, зазначені в даній статті, для відмови в виплаті одноразової грошової допомоги. Відповідно до висновків Вищого адміністративного суду України, викладених у численних ухвалах, у тому числі ухвалі № 2а-1626/12/1370 від 22 січня 2015 року, документом, який може свідчити про те, що поранення чи контузія не пов`язані з вчиненням нею дій у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння або навмисного заподіяння тілесних ушкоджень є відомості про причини та обставини поранення. Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування з цього приводу не можуть бути підставою для відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Тобто, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження. Враховуючи, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, тому до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу інвалідності. Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі №21-446а14 та 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15. Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій. З цього випливає, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України. Дана правова позиція зазначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 року № К/800/40725/15. Суд при цьому також враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується. Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Заперечуючи проти позову будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність у позивача підстав для отримання одноразової грошової допомоги, представник відповідача суду не надав, як і доказів, які б спростовували вимоги позивача. З моменту поранення пройшло більше 45 років, позивач служив у військовій частині вже не існуючої на цей час держави (СРСР). Тому, вимагати у позивача довідку, видану командиром військової частини, де позивач проходив військову службу про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) чи медичного документа, який би підтверджував причини поранення, при тому що поранення було у 1970 році, за наявності вищезгаданого висновку Центральної військово-лікарської комісії МОУ та довідки МСЕК, в яких встановлено причинно-наслідковий зв`язок між пораненням, отриманим позивачем під час виконання обов`язків військової служби та подальшою інвалідністю, є не обґрунтованим. З огляду на вищенаведене, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що позивачем не було подано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Таким чином, позивачем при зверненні до відповідача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги подано всі необхідні документи, передбачені п. 11 Порядку № 975. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 18 КАС України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. З точки зору закону одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та про зобов`язання виплати якої ставить питання позивач в позовній заяві, відноситься до соціальних виплат, а тому даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. З цього випливає, що справи зазначені в даній нормі закону, підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам незалежно від статусу відповідача, в даному випадку Міністерства оборони України. Аналогічної позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, зокрема в ухвалі від 15 березня 2017 року (справа № К/800/24367/16). Суд критично оцінює твердження відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності оскільки, як вбачається з матеріалів справи зокрема згідно листа від 06.04.2017 року саме у квітні 2017 року подані ОСОБА_1 документи повернуті на доопрацювання, а відтак позивачем не пропущено строк позовної давності.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернувся із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги 15.07.2016 року, а відповідач повернув подані позивачем документи без прийняття рішення про призначення чи про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги лише 06.04.2017 року, що, на переконання суду, не є розумним строком розгляду заяви.
Також слід зазначити, що ні Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», ні Порядком, не передбачено повноваження відповідача повертати подані заявниками, відповідно до цих нормативно-правових актів, документи. До повноважень відповідача входить прийняття рішення про призначення чи про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
В рішенні від 20.10.2011 р. по справі «Рисовський проти України», в якому Європейський суд з прав людини наголосив на важливості принципу «належного урядування», відповідно до якого в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.
Враховуючи встановлені обставини, бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 4 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», суд з метою повного, всебічного і ефективного захисту прав позивача, у відповідності до ч. 2 ст.11 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 та додані документи до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти відповідне рішення.
Керуючись ст. ст.17, 19 Конституції України, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.1, 3, 16, 16-2,16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги задовольнити.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 та додані документи до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти відповідне рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак