Справа № 200/9871/17(2-а/200/894/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

19 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 200/9871/17(2-а/200/894/17)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Шальєвої В.А.,

секретар судового засідання Лащенко Р.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2017 року (суддя у 1 інстанції Єлісєєва Т.Ю.)

у справі №200/9871/17(2-а/200/894/17)

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

"14" червня 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську в якому просила

- визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро щодо визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі - 80% від суддівської винагороди;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро починаючи з 17 грудня 2016 року призначити, нарахувати позивачеві щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити зазначене щомісячне довічне грошове утримання судді з урахуванням виплачених за зазначений період сум;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили та стягнути сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправним обмеженням розміру довічного грошового утримання судді у відставці.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2017 р. у справі № 200/9871/17(2-а/200/894/17) адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Не погодившись з постановою суду, Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2017 р. у справі № 200/9871/17(2-а/200/894/17), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 14 років 3 місяці 15 днів. У зв'язку з чим розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачу призначено в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді, а саме 80 відсотків за 20 років стажу на посаді судді.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши позивача, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, указом Президента України від 13 серпня 2002 року ОСОБА_1 була призначена суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Постановою Верховної Ради України від 10 квітня 2008 року позивач обрана безстроково на посаду судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а постановою Верховної Ради України від 20 червня 2013 року обрана безстроково суддею апеляційного суду Дніпропетровської області.

22 червня 2016 р. позивач звернулася з заявою про відставку до Вищої Ради Юстиції, яка 08 вересня 2016 року прийняла рішення за № 1989/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення її з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

08 грудня 2016 року Вища рада юстиції прийняла Рішення за № 3049/0/15-16 «Про звільнення судді» у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнила ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області, на підставі статті 8, пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», керуючись статтями 2, 27 Закону України «Про Вищу раду юстиції», пунктами 501.1 та 501.3 Регламенту Вищої ради юстиції.

16 грудня 2016 року наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області позивач була відрахована зі штату суду 16 грудня 2016 року, що підтверджується копією наказу.

16 грудня 2016 року позивач подала документи про відставку з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 відсотків від заробітної плати, яка станом на грудень 2016 року складала 264000 грн. в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро.

Відповідно до Протоколу за № 5849 від 23 грудня 2016 року Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро позивачу нараховане довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від зарплати у розмірі 26400 грн., починаючи з 17 грудня 2016 року.

Як вбачається з заяви, то 19 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро про роз'яснення причин нарахування довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від зарплати.

Листом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро за № В-28 від 31 травня 2017 року, який отримано позивачем 06 червня 2017 року, було повідомлено про призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від зарплати, що підтверджується копією листа.

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання 80 відсотків від суддівської винагороди замість 88 відсотків позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % від суддівської винагороди, виходячи лише зі стажу роботи на посадах судді без врахування половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та служби в органах прокуратури на посаді старшого помічника прокурора, є неправомірними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На момент прийняття Верховною Радою України постанови від 22 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Якимівського районного суду Запорізької області у відставку спірні правовідносини регулювалися Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

За правилами частини 1 статті 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Згідно з частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом № 2453-VI від 07.07.2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Судом встановлено, що крім стажу роботи на посаді судді, позивач має також 10 років 5 місяців та 9 днів стажу, який складається з половини строку навчання за денною формою у Запорізькому державному університеті (з 01 вересня 1989 року по 23 червня 1994 року) та роботи стажиста на посаді помічника прокурора (з 09 листопада 1993 року по 30 листопада 1994 року), а також посадах помічника прокурора Жовтневого району міста Запоріжжя (з 30 листопада 1994 року по 28 серпня 1996 року) та прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Запорізької області (з 28 серпня 1996 року по 22 листопада 2001 року). Вище зазначений стаж зараховується до стажу роботи та дає як судді право на відставку та одержання відповідного щомісячного грошового утримання.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід врахувати половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та службу в органах прокуратури на посаді старшого помічника прокурора.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2017 р. у справі № 200/9871/17(2-а/200/894/17) - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2017 р. у справі № 200/9871/17(2-а/200/894/17) - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19 листопада 2018 року, в повному обсязі постанова складена 23 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя В.А. Шальєва