Справа № 1240/2591/18
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2591/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області, в якому позивач просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо відмови в призначенні позивачу допомоги при народженні дитини від 20.07.2016 незаконною;

- зобов'язати відповідача призначити державну допомогу при народженні дитини з 20.07.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року вона народила дитину ОСОБА_3. 20 липня 2016 року отримала свідоцтво про народження сина встановленого зразка. До липня 2016 року була зареєстрована та проживала разом зі своєю сім'єю на непідконтрольній території. З 20 липня 2016 року вона з родиною переїхала до м. Сєвєродонецьк, отримала довідку ВПО № 919057158 та звернулася із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

06 жовтня 2016 року позивач звернулась з письмовою заявою до начальника Сєвєродонецького УПСЗН про надання їй копії рішення комісії про відмову в призначенні допомоги та скасування довідки ВПО відповідно, на що 18 листопада 2016 року за вих. № 9803/06 отримала відповідь, що для призначення державної допомоги при народженні дитини їй необхідно звернутися до УПтаСЗН з новою заявою.

Оскільки позивач юридично необізнана, знаходячись в стані розпачу, бо необхідно якимось чином утримувати дитину, сплачувати за винаймання житла та комунальні послуги, вони були вимушені повернутися на непідконтрольну територію України в своє власне житло. Життя було нестерпне, навесні 2018 року чоловік знайшов роботу на шахтах в м.Першотравенську і вони всією родиною переселилися до цього міста.

31.05.2018 звернулась до УПСЗН Першотравенської міської ради Дніпропетровської області для отримання державної допомоги при народженні дитини, але їй знову було відмовлено, оскільки звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Ухвалою суду від 21.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін (арк. спр. 1-2).

Ухвалами суду від 18.10.2018 та 06.11.2018 для витребування доказів відкладено розгляд справи (арк.спр.43, 50).

Ухвалою суду від 19.11.2018 поновлено позивачу строк звернення до суду.

11.04.2018 за вх. № 30850/2018 через відділ діловодства, обліку та звернення громадян (канцелярію) суду від відповідача надійшов лист, в якому зазначено, що особисту справу ОСОБА_2 було надіслано до Першотравенського УПтаСЗН Дніпропетровської області згідно їх запиту від 06.04.2018 № 05/11/800, в зв'язку з чим надати копії особової справи та відзив на позов вони не мають можливості (арк.спр. 48, 49).

На підставі ч.9 ст. 205 КАС України судом ухвалено розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України (арк. спр. 26), довідки від 20.07.2016 № 919057158 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 32, 33), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк.спр. 27).

На підставі наданих доказів суд встановив, що після отримання свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в м. Ровеньки Луганської області, що видане Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Луганській області 20.07.2016, серія НОМЕР_3, позивач звернулася до відповідача як внутрішньо переміщена особа (довідка від 20.07.2016 №919057158) з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 20.07.2016 (а.с.26-32).

Відповідно до витягу з протоколу засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №9 від 14.09.2016 комісія прийняла рішення не призначати позивачу такі виплати, підстави прийняття такого рішення в зазначеному витягу з протоколу зовсім не зазначені (а.с.31).

06.10.2016 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила повідомити про підстави відмови їй в призначенні соціальних виплат та надати копію відповідного рішення (а.с.35). До цього листа було додано витяг з протоколу №9 від 14.09.2016 на 1 аркуші (а.с.36).

Листом від 18.11.2016 № 9803/06 УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради повідомило позивача, що постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2015 № 365 визначено, що призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюються за рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. Про складання акту заявника попереджають ще при видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Роз'яснено, що для призначення державної допомоги при народженні дитини позивачу необхідно звернутися до УПтаСЗН з новою заявою. Після підтвердження факту проживання з дитиною за вказаною адресою, за рішенням комісії буде здійснено нарахування та виплата державної допомоги (арк.спр. 15).

Станом на час розгляду справи перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради, що підтверджується довідкою від 06.04.2018 № (арк.спр. 33).

Листом від 20.07.2018 № С-680 Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на звернення позивача від 31.05.2018 повідомив, що відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. У зв'язку з вищевикладеним, управління не має підстав для призначення позивачу допомоги при народженні дитини (арк.спр. 16).

З довідки від 20.07.2018 № 598, наданої УПтаСЗН виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, вбачається, що ОСОБА_1 станом на 20.07.2018 не отримує допомогу на догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку в управлінні праці та соціального захисту населення м. Першотравенська (арк. спр. 13).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: допомога у зв'язку з вагітністю та пологами; допомога при народженні дитини; допомога при усиновленні дитини; допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомога на дітей одиноким матерям.

Частина 1 статті 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" передбачає, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Згідно з частинами 1-3, 6 статті 11 Закону України "Про державну допомогу з дітьми", допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Позивач народила дитину 26.08.2015, а звернулася за призначенням допомоги 20.07.2016, отже своєчасно.

Допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що передбачено ч.2 ст.12 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Отже, умови призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченої Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", визначаються Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Пунктом 11 Порядку № 1751 передбачено, що для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини. Допомога при народженні дитини, яка народилася після 8 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину; кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Судом встановлено, що позивач отримала свідоцтво про народження дитини передбаченого чинним законодавством зразка 20 липня 2016 року та 20 липня 2016 року звернулася до відповідача про призначення допомоги при народженні дитини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Посилання відповідача на неможливість надати суду відзиву на позовну заяву, а також витребувані судом копії документів суд вважає не змістовними, оскільки навіть за відсутності особистої справи позивача відповідач мав можливість надати суду загальну інформацію з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, а також надати протокол засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №9 від 14.09.2016 в повному обсязі.

Суд враховує при розгляді справи також ту обставину, що відповідач в листі від 18.11.2016 № 9803/06 посилається на вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2015 № 365 стосовно того, що допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та підтвердження факту проживання з дитиною за вказаною адресою. Однак, про наявність складених в результаті відповідних перевірок актів як підстав прийняття зазначеного рішення комісією - позивачу відповідачем не повідомлено, суду таких доказів не надано.

Вирішуючи питання щодо законності рішення комісії відповідача про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, суд враховує такі вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2015 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Відповідно до пункту 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 (Порядк №365) соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 3 Порядку №365 для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування: до заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

Як встановлено судом, позивачем були виконані умови Закону України "Про державну допомогу з дітьми", Порядку №1751 та Порядку №365 в частині надання усіх необхідних документів для призначення допомоги при народженні дитини.

Абзацем 4 пукту 7 Порядку №365 передбачено, що для призначення (відновлення) соціальних виплат особі, яка перебуває на обслуговуванні в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) або здобуває освіту певного рівня в дошкільних, шкільних, професійно-технічних і вищих навчальних закладах (студенти денної форми навчання), структурний підрозділ з питань соціального захисту населення надсилає до відповідного органу (закладу) запит щодо надання протягом 15 днів підтвердження перебування/навчання внутрішньо переміщеної особи в такому органі (закладі). У разі непідтвердження факту перебування/навчання внутрішньо переміщеної особи, про що відповідний орган (заклад) інформує письмово, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до вимог пунктів 8-9 Порядку №365 в редакції, чинній на час винекнення спірних правовідносин за результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення; під час обстеження матеріально-побутових умов сім'ї представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення інформує внутрішньо переміщених осіб про їх обов'язок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за новим фактичним місцем проживання/перебування, а також про наслідки невиконання такого обов'язку.

Згідно з вимогами пункту 10 Порядку №365 питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам можуть також розглядатися комісіями, утвореними районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 76; Офіційний вісник України, 2000 р., № 5, ст. 178), за умови включення до складу таких комісій представників органів, що здійснюють соціальні виплати.

Відповідно до вимог пункту 11-13 Порядку №365 комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого подання; за результатами розгляду подання з урахуванням акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову в призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати; комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Пункт 16 вказаного Порядку передбачає, що рішення комісії про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати може бути оскаржене до суду.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Отже відмова в призначенні такої допомоги в разі відсутності заявника за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати на підставі вимог пункту 13 Порядку №365 суперечить вимогам ст 3 Конвенції про права дитини в частині виконання обов'язку держави забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків і фактично позбавляють батьків дитини на отримання допомоги, отримання якої гарантується ст.10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Суд при вирішенні цієї справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, що передбачене ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в призначенні позивачу допомоги при народженні дитини та зобов'язати його призначити державну допомогу при народженні дитини з 20.07.2016, однак, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту хибним з таких підстав.

Як встановлено судом, позивач як внутріньо переміщена особа звернулася до відповідача як повноважного органу з заявою встановленого чинним законодавством зразка, надавши необхідні документи. Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка відповідно до вимог Порядку №365 є повноважним органом приймати рішення щодо призначення (продовження, відмови в призначенні) такої допомоги, за заявою позивача було прийняте протокольне рішення про відмову позивачу в призначенні цієї допомоги. Порядком №365 не вимогається від відповідача постановлення рішення про відмову в призначенні такої допомоги на підставі відповідного рішення комісії. Саме рішення комісії може бути самостійним предметом розгляду в суді. Отже, відповідач не допустив протиправної бездіяльності, не прийнявши відповідне рішення про відмову позивачу в призначенні допомоги при народженні дитини.

Однак, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду обгрунтованості та законності відмови позивачу в призначенні вказаної допомоги на підставі рішення комісії, суд за встановлених обставин приходить до висновку про порушення права позивача на отримання цієї допомоги, а також права бути обізнаною щодо підстав прийнятого відносно неї рішення, оскільки відповідач в листі від 18.11.2016 № 9803/06 таких підстав не зазначив, витягу з рішення комісії, в якому б були вказані такі підстави ні позивачу, ні суду не надав.

Тому наявним є висновок суду про необхідність задоволення позовних вимог із зміною обраного позивачем способу захисту шляхом визнання протиправним та скасування зазначеного протокольного рішення №9 від 14.09.2016, а також зобов'язання відповідача здійснити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права позивача на отримання цієї допомоги.

Оскільки на час розгляду справи в суді позивач вже перебуває на обліку в іншому структурному підрозділі органів соціального захисту населення, суд вважає належним способом захисту порушеного права позивача саме зобов'язання відповідача на підставі заяви позивача від 20.07.2016 прийняти рішення про призначення такої допомоги в сумі та порядку, передбаченому ч.1 ст.12 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", а саме: у розмірі 41280 гривень, призначивши єдиноразову виплату у сумі 10320 гривень, а решту суму допомоги призначити до виплати рівними частками до 20.07.2019 (дати закінчення 36-ти місячного строку з моменту звернення позивача за її отриманням), а також здійснити всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством, для здійснення зазначених виплат позивачу повноважним на час виконання рішення суду органом соціального захисту населення за місцем її фактичного проживання (як-то передача справи, перерахування коштів, тощо).

Для повного захисту права позивача суду необхідно вийти за межі позовних вимог та обрати інший ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, що не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт порушення відповідачем права позивача, на захист якого він звернувся до суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн згідно з квитанцією від 10.09.2018 № 12 (арк.спр. 25).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 704,80 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 133, 139, 241-246, 250, 255, 262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати протокольне рішення Сєвєодонецької міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №9 від 14.09.2016 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини за її заявою від 20.07.2016.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 41280 гривень, призначивши єдиноразову виплату у сумі 10320 гривень, а решту суму допомоги призначити до виплати рівними частками до 20.07.2019, а також здійснити всі необхідні передбачені чинним законодавством дії для виплати ОСОБА_1 повноважним на час виконання рішення суду органом соціального захисту населення за місцем її фактичного проживання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано у повному обсязі 26 листопада 2018 року.

Суддя В.С. Шембелян