Справа № 826/17365/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Справа № 826/17365/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Данилко О.І.,

представника відповідача Богдановської Т.В., Музики В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промгазінвест»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкової вимоги і

рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промгазінвест» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 08.11.2017 р. № 92186-17 та рішення про опис майна в податкову заставу від 08.11.2017 р. № 92186-17;

- зобов'язання відповідача включити до інтегрованої картки платника ТОВ «Промгазінвест» відомості про сплату суми 21881,00 грн. за податковою декларацією з ПДВ за грудень 2014 року.

Рішенням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що кошти зі сплати позивачем ПДВ за грудень 2014 року не були зараховані з вини банку, що обов'язок погасити податкове зобов'язання покладено на платника, внесення відомостей до інтегрованої карки платника призведе до відображення в ній сум, які фактично не надійшли.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наголошує, зокрема на тому, що він не повинен нести відповідальності за дії чи бездіяльність банківської установи, що повторна сплата ПДВ фактично буде подвійним оподаткуванням, що через відсутність відомостей про сплату в його інтегрованій картці в нього постійно виникає недоїмка за різні періоди.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Промгазінвест» () зареєстровано в якості юридичної особи та є платником ПДВ.

Платіжним дорученням від 30.01.2015 р. № 189 позивач сплатив задеклароване зобов'язання з ПДВ за грудень 2014 року на суму 21 881,00 грн. через банківську установу ПАТ «Енергобанк», що підтверджується відміткою банку на вказаному платіжному дорученні.

Відповідно до примітки банку на звороті платіжного доручення від 30.01.15 р. № 189 зазначений розрахунковий документ був повернутий без виконання з посиланням на положення абз. 8 п. 1.25 глави 1 розділу ІІІ Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. № 2 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку».

Операція з повернення коштів в сумі 21881,00 грн., переказ яких попередньо був ініційований клієнтом (позивачем) згідно платіжного доручення від 30.01.2015 р. № 189 в оплату ПДВ, сталася не за ініціативою та без відома підприємства.

На підставі постанови Правління НБУ від 12.02.2015р. № 96 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.02.2015 р. № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «ЕНЕРГОБАНК», згідно з яким з 13.02.15р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «ЕНЕРГОБАНК».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 11.06.2015 р. № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.06.2015 р. № 115 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 строком на 1 рік з 12 червня 2015 р. до 11 червня 2016 р. включно. http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/111-energobank

03.02.2015 р. ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві позивачу винесено податкову вимогу від 03.02.2015р. № 218-23 про сплату 20 663,11 грн.

Вказана сума податкової заборгованості з ПДВ у розмірі 20663,11 грн. утворилася за рахунок несвоєчасної сплати позивачем (у строк до 31.01.2015 р.) задекларованого податкового зобов'язання згідно податкової декларації з ПДВ (реєстр. № від 19.01.2015 р.).

Станом на 27.04.2015 р. сума податкового боргу була погашена позивачем в добровільному порядку.

Погашення суми податкової заборгованості, визначеної у податковій вимозі від 03.02.2015 р. № 218-23, відбулося протягом лютого-квітня 2015 року за рахунок сум коштів, сплачених позивачем за наступні звітні періоди (платіжні доручення від 27.02.2015 р. № 36, від 30.03.2015 р. № 103 та від 27.04.2015 р. № 141 з призначенням платежу в рахунок оплати ПДВ).

Вказані обставини досліджені та встановлені під час розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва справи № 826/5828/15 за позовом ТОВ «Промгазінвест» до ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 03.02.2015р. № 218-23.

Постановою суду від 15.07.2015 р. у вказаній справі визнано протиправною податкову вимогу від 03.02.2015 р. № 218-23, а в її скасуванні відмовлено у зв'язку з її відкликанням.

Вказане судове рішення нарало законної сили за результатами апеляційного оскарження (ухвала КААС від 03.09.2015р.).

Пізніше ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві 05.05.2015 р. було прийнято податкову вимогу № 4436-23, відповідно до якої за ТОВ «Промгазінвест» станом на 04.05.2015 р. обліковується податковий борг за узгодженим грошовим зобов'язанням з ПДВ у розмірі 22383,22 грн.

Також контролюючим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 27.05.2015 р. № 172/26-50-23-01-09, які були оскаржені позивачем в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.07.2015 р. у справі № 826/15821/15 визнано протиправною податкову вимогу від 05.05.2015 р. № 4436-23, а також рішення про опис майна у податкову заставу від 27.05.2015 р. № 172/26-50-23-01-08, а у скасуванні вимоги відмовлено у зв'язку з її відкликанням.

Вказане судове рішення нарало законної сили за результатами апеляційного оскарження (ухвала КААС від 20.10.2016 р.).

09.09.2015 р. ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкову вимогу № 11890-23, якою повідомлено позивача про наявність у нього станом на 08.09.15 р. 24661,44 грн. суми податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг); рішенням «Про опис майна у податкову заставу» від 22.09.2015 р. № 368/26-50-23-01-09, вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків - позивача, а у разі, якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу, - також того майна, права власності на яке він набуде у майбутньому.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2017 р. у справі № 826/25235/15 визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 09.09.2015 р. № 11890-23, а також рішення про опис майна у податкову заставу від 22.09.2015 р. № 368/26-50-23-01-09.

Вказане судове рішення набрало законної сили за результатами апеляційного оскарження (ухвала КААС від 28.09.2017 р.).

06.06.2016 р. ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкову вимогу №4136-17, відповідно до якої за ТОВ «Промгазінвест» обліковується податковий борг за узгодженим грошовим зобов'язанням з податку на додану вартість в розмірі 25 807,01 грн.

Також контролюючим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 10.06.2016 р. № 759/26-50-23-17-44, які були оскаржені позивачем в судовому порядку.

Провадження у справі №826/11890/16 з оскарження податкової вимоги та акту відкрито ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2016 р.

Пізніше ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві було проведено камеральну перевірку щодо порушення правил сплати ПДВ (акт від 01.09.2016 р. № 749/26-50-112-01-11), за результатами якої винесено податкові повідомлення-рішення № про сплату 7 189,17 грн. штрафу, № про сплату 10 012, 04 грн. штрафу.

Провадження у справі № 826/3388/17 з оскарження податкових повідомлень-рішень відкрито ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2017 р.

19.04.2017 р. ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкову вимогу № 4136-17, відповідно до якої за ТОВ «Промгазінвест» обліковується податковий борг за узгодженим грошовим зобов'язанням з ПДВ у розмірі 44 711,15 грн.

Провадження у справі №826/9172/17 з оскарження податкової вимоги відкрито ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.07.2017 р.

Пізніше ГУ ДФС у м. Києві 13.07.2017 р. прийнято податкову вимогу № 47449-17, відповідно до якої за позивачем обліковується податковий борг за узгодженим грошовим зобов'язанням з податку на додану вартість в розмірі 27 163,01 грн.

Також контролюючим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 13.07.2017 р. № 47449-17, які були оскаржені позивачем в судовому порядку.

Крім того, контролюючим органом була проведена камеральна перевірка щодо порушення правил сплати податку ТОВ «Промгазінвест», за результатами якої винесено податкові повідомлення-рішення № на суму 21 811,24 грн., № на суму 23 195,31 грн.

12.09.2017 р. контролюючим органом винесено податкову вимоги № 77454-17, згідно якої сума податкового боргу з ПДВ складає 27163,01 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу № 77454-17.

Провадження у справі № 826/13384/17 з оскарження вказаних рішень відкрито ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.11.2017 р.

08.11.2017 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкову вимогу № 92186-17, згідно якої за позивачем обліковується податковий борг зі сплати ПДВ в розмірі 21 881,00 грн. та рішення про опис майна в податкову заставу № 92186-17.

Позивач, вважаючи зазначену податкову вимогу та рішення про опис майна в податкову заставу протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що погашення позивачем заборгованості з недоїмки за грудень 2014 року відбулося за шляхом зарахування наростаючим підсумком на погашення заборгованості з ПДВ за грудень 2014 року сплати позивачем податку за наступні періоди, що свідчить про відсутність недоїмки, оскільки позивач як платник позбавлений права обирати період, за який відбувається погашення податкових зобов'язань, і відображена у картці платника заборгованість за фактично незараховані до бюджету згідно платіжного доручення від 30.01.2015 р. № 189 кошти у розмірі 21 881,00 грн. погашаються автоматично у зв'язку із зарахуванням коштів наростаючим підсумком за фактом будь-якої проплати по конкретному рахунку.

При цьому, судом було наголошено, що платник податків не може нести відповідальності за дії або бездіяльність банківської установи і що протиправність невизнання податковим органом факту сплати ним ПДВ за грудень 2014 року встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили та ухвалені за позовами товариства з приводу оскарження регулярних податкових вимог за тією ж недоїмкою.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з огляду на систематичність прийняття відповідачем аналогічних вимог за кожний з періодів та, відповідно, судових спорів зобов'язання відповідача внести відповідні дані до інтегрованої картки позивача є єдиним можливим ефективним способом захисту його прав.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 р. № 236 (далі - Положення № 236).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 36.1, 36.5 статті 36 ПК України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з п. 129.6 ст. 129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно з п.п. 109.1, 109.2 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

У п.п. 111.1, 111.2 ст. 111 ПК України визначено, що за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: 111.1.1. фінансова; 111.1.2. адміністративна; 111.1.3. кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Відповідно до п.п. 89.1.1, 89.1.2 п. 89.1, п. 89.2 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з п. 4 Положення № 236 ДФС відповідно до покладених на неї завдань: 1) узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до компетенції ДФС, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів міністерств та в установленому порядку подає їх Міністру фінансів; 2) розробляє проекти законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну з питань, що належать до сфери діяльності ДФС; 41) проводить аналіз надходження податків і зборів, інших платежів, визначених Податковим та Митними кодексами України, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", вивчає вплив макроекономічних показників і змін законодавства на надходження податків, інших платежів, розробляє пропозиції щодо збільшення їх обсягу та зменшення втрат бюджету; 62) виявляє причини та умови, що призвели до вчинення кримінальних та інших правопорушень у сфері оподаткування, митній та бюджетній сферах, вживає заходів до їх усунення, тощо.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для притягнення платника до відповідальності за несвоєчасне виконання ним податкових зобов'язань є порушення ним вимог податкового законодавства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що кошти за платіжним дорученням від 30.01.2015 р. № 189 на суму 21 881,00 грн., призначені на сплату ПДВ за грудень 2014 року, не були зараховані до бюджету з вини банку - ПАТ «Енергобанк», в якому на підставі постанови Правління НБУ від 12.02.2015 р. № 96 «Про віднесення публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, а також відомостями в Єдиному державному реєстрі судових рішень, визначення позивачу недоїмки зі сплати ПДВ за грудень 2014 року за вказаним платіжним дорученням від 30.01.2015 р. № 189 систематично здійснюється податковими органами і правомірність такого нарахування за іншими податковими вимогами, ніж та, що оскаржується в даній конкретній справі, неодноразово вже була предметом судового розгляду та визнана протиправною судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що первинна аналогічна податкова вимога була виставлена позивачу ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві у грудні 2015 року (вимога від 03.02.2015 р. № 218-23) та визнана протиправною рішенням суду по справі № 826/5828/15, що набрало законної сили та, який, між іншим, досліджено обставини щодо не зарахування до бюджету коштів згідно платіжного доручення від 30.01.2015 р. № 189 і визнано неправомірним визначення ДПІ товариству недоїмки. Але, не дивлячись на це, ДПІ у Голосіївському районі, а в наступному ГУ ДФС у м. Києві (як правонаступником) було продовжено систематичне виставлення позивачу податкових вимог щодо недоїмки за грудень 2014 року.

Водночас, матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем обов'язку зі сплати узгоджених податкових зобов'язань з ПДВ за наступні періоди з січня 2015 року по листопад 2017 року, тому, як було правильно встановлено судом першої інстанції, оскаржувана податкова вимога від 08.11.2017 р. № 92186-17 є наслідком саме не зарахування до бюджету суми узгодженого податкового зобов'язання з ПДВ за грудень 2014 року, що, як встановлено вище, вже неодноразово було предметом судового розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної позивачем податкової вимоги від 08.11.2017 р. № 92186-17 та, як наслідок, протиправності рішення про опис майна позивача в податкову заставу від 08.11.2017 р. № 92186-17.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими та правомірними висновки суду першої інстанції щодо необхідності задоволення й решти позовних вимог товариства - щодо зобов'язання відповідача здійснити відповідні коригування даний в інтегрованій картці особового рахунку позивача, оскільки з огляду на систематичність виникнення спірних правовідносин та порушення прав і законних інтересів товариства саме такий спосіб захисту видається доцільним та ефективним за даних обставин.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Дорани проти Ірландії», відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Доводи апелянта про те, що кошти зі сплати позивачем ПДВ за грудень 2014 року не були зараховані з вини банку, що обов'язок погасити податкове зобов'язання покладено на платника, внесення відомостей до інтегрованої карки платника призведе до відображення в ній сум, які фактично не надійшли до бюджету, є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на вищевикладене.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірності прийнятої ним податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 28 листопада 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: