Справа № 1440/1976/18
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2018 р. № 1440/1976/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод", вул. 1 Слобідська, 120,Миколаїв,54017
до за участю: представника позивача: Чуб Т.В. представника відповідача: Хмельницький В.С.Державної казначейської служби України, вул. Бастіонна, 6, Київ, 01601
провизнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» звернувся до адміністративного суду з позовом до Державної казначейської служби України з вимогами визнати протиправними дії (бездіяльності) Державної казначейської служби України, щодо відмови виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення та зобов'язати Державну казначейську службу України нарахувати та здійснити виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 у справі №910/769/17 з часу закінчення тримісячного строку 30.11.2017 і до дати повного розрахунку; зобов'язати Державну казначейську службу України виконати приписи ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України шляхом нарахування та виплати на користь державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» інфляційних витрат за несвоєчасно виконання грошового зобов'язання, а саме за несвоєчасне виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 у справі №910/769/17 про стягнення коштів в розмірі 2397356,22 гривень з часу закінчення тримісячного строку 30.11.2017 і до дати повного розрахунку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у відповідача на виконанні з 30.08.2017 знаходився наказ Господарського суду міста Києва від 16.02.2017. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Частиною 1 ст.5 Закону передбачено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Оскільки виконавчий документ по стягненню заборгованості з Державної виконавчої служби України перебував на виконанні у відповідача з 30.08.2017, кінцевим терміном виконання судового рішення є 30.11.2017. Натомість, відповідач виконав у повному обсязі судове рішення лише 21.05.2018, тобто через 8 місяців та 21 день.

Також, позивач послався на відповідну практику Верховного Суду, який під час розгляду аналогічної справи №825/370/17 у постанові від 08.05.2018 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73843544) зазначив, що Державна казначейська служба України зобов'язана провести нарахування і забезпечити виплату компенсації в розмірі трьох відсотків за несвоєчасне виконання рішення.

Крім того, позивач зазначив, що предметом позову у справі №910/769/17 було стягнення коштів. Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Виходячи з наведених норм права, позивач вважає, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом покладання на відповідача обов'язку провести нарахування та здійснити виплату інфляційних витрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. По справі надано відзив. Свою позицію представник відповідача аргументував тим, що позивач є державним підприємством, а за таких обставин на нього не розповсюджуються гарантії, передбачені ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В судових засіданнях представники сторін підтримали свої позиції.

Суд розглянув справу 20.11.2018 в порядку загального провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 20.11.2018 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст підписано судом 22.11.2018.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» зареєстровано юридичною особою 01.02.2007. Засновником підприємства є Державний концерн «Укроборонпром».

16.02.2017 рішенням Господарського суду м. Києва по господарський справі №910/769/17 у повному обсязі задоволено позов ДП «Миколаївський бронетанковий завод» по стягненню на його користь 2397356,22 гривень з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

24.05.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду зазначене судове рішення залишено без змін.

07.07.2017 Господарським судом м. Києва видано наказ про примусове виконання постанови по справі №910/769/17 по стягненню на користь ДП «Миколаївський бронетанковий завод» 2397356,22 гривень з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

30.08.2017 зазначений виконавчий документ надійшов до Державної казначейської служби України, де він був зареєстрований та прийнятий до виконання.

19.04.2018 та 21.05.2018 двома траншами по 1195218,05 гривень та 1202138,17 гривень відповідно, Державною казначейською службо України були перераховані кошти з державного бюджету на розрахунковий рахунок ДП «Миколаївський бронетанковий завод» на погашення заборгованості за судовим рішенням.

23.05.2018 ДП «Миколаївський бронетанковий завод» звернувся до Державної казначейської служби України з заявою про нарахування та виплату компенсації за порушення строку перерахунку коштів за наказом господарського суду.

13.06.2018 Державна казначейська служба України відмовила ДП «Миколаївський бронетанковий завод» у нарахуванні компенсації.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п'яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач є державним підприємством. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Тобто, гарантії, передбачені ст.5 Закону, не поширюються на позивача, оскільки він є державним підприємством, юридичною особою публічного права.

Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду по адміністративній справі №825/370/17, то на відмінність від цієї справи, там позивачем була фізична особа, тобто особа приватного права, на яку розповсюджуються гарантії, передбачені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Натомість, Державна казначейська служба України не була боржником за зобов'язаннями перед ДП «Миколаївський бронетанковий завод». Боржником був Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Тому вимоги позивача до Державної казначейської служби України про сплату боргу з урахування індексу інфляції є безпідставними та нічим не підтвердженими.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (вул. 1 Слобідська, 120,Миколаїв,541) до Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6,Київ,016) відмовити.

2. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко