Справа № 822/1749/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1749/18

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

23 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року (судове рішення ухвалене 07 червня 2018 року, час ухвалення судового рішення не зазначено, дата виготовлення повного тексту судового рішення 08 червня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № О-33228/0-614/0/95-18 від 02.02.2018 року щодо надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач відмовив йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на вищевказану земельну ділянку без належних на те підстав, а ефективним способом відновлення його порушеного права є саме зобов'язання відповідача видати зазначений дозвіл. Також позивач зауважив, що підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладені у листі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № О-33228/0-614/0/95-18 від 02.02.2018 року, не входять до вичерпного переліку підстав, встановлених Земельним кодексом України.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що в грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області О-33228/0-614/0/95-18 від 02.02.2018 року позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що згідно із рішенням Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області № 8 від 16.12.2015 року вказана на графічному матеріалі земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення (для сінокосіння та випасання худоби) та на яку наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16.03.2016 року № 22-5707-СГ Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для створення громадського пасовища.

Також повідомляється про те, що відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Вважаючи таку відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся в суд за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду), а не у приватну власність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, в абзаці 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України зазначено, що у разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 9 статті 118 цього Кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Проаналізувавши наведені норми Земельного кодексу України, Суд дійшов правового висновку, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно.

Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Звертаючись до суду з позовом зобов'язати Головне Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, позивач намагався усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності немає.

Натомість, відповідно до частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України рішенням, яке може порушити права особи і яке може бути оскаржене до суду, може вважатися рішення про відмову органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Наведені висновки щодо правильного вирішення спорів, пов'язаних із зверненням до суду фізичних осіб з позовом до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, в якому предметом позову є зобов'язання визнати протиправними дії щодо відмови у виданні дозволу чи зобов'язати видати наказ про дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, відповідають правовому висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 31.01.2018 у справі № 814/741/16, постанові від 14.03.2018 у справі № 804/3703/16.

Окрім того, пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

Як видно з матеріалів справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16.03.2016 року № 22-5707-СГ Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельні ділянки із цільовим призначенням - землі загального користування (громадські пасовища) площею 40,0000 га (НОМЕР_1) та 18,0000 га (НОМЕР_2), що розташовані за межами с.Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області.

Тобто, позивач має намір отримати у власність земельну ділянку орієнтовною площею 2,0000 га, яка на даний момент входить до складу іншої земельної ділянки (площею 18,0000 га), та на яку наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області для створення громадського пасовища.

Колегія суддів звертає увагу на Класифікацію видів цільового призначення земель, затверджену наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, яка визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

В зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема на землі, для ведення особистого селянського господарства та на землі для сінокосіння і випасання худоби.

Частиною 2 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 34 Земельного кодексу України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Отже, відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Як видно із матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства.

Разом з цим, земельна ділянка, площею 18,0000 га., на яку наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області має цільове призначення "землі сільськогосподарського призначення (громадські пасовища)", а не "землі сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства), що унеможливлює її передачу у власність, такі обставини об'єктивно підтверджуються матеріалами справи.

Отже, місце розташування земельної ділянки, зазначеної у клопотанні позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства згідно з пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України. Саме на цій підставі відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність вільної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а тому така відмова є правомірною.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, чітко визначені порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

За правилами пункту 8 цього ж Положення Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Так, відповідно до норм статті 118 Земельного кодексу України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

З матеріалів справи слідує, що позивач в даному випадку звернулась до відповідача із заявою саме в порядку статті 118 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, за результатами розгляду заяви, позивачу був направлений лише лист щодо її розгляду, без прийняття будь-якого рішення.

Оскільки за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідачем не було прийняте відповідне рішення, то в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача, а не протиправна відмова.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 804/3960/17 та від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17.

Дана обставина свідчить про те, що відсутні підстави для визнання протиправною відмови в ненаданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Щодо вимоги позивача зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

З огляду на зазначене, суд, при наявності для того підстав, може лише визнати неправомірність винесеного рішення, натомість зобов'язання державного органу прийняти певне рішення у тих чи інших правовідносинах є формою втручання у його дискреційні повноваження та перебуває поза межами компетенції адміністративного суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 листопада 2018 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.