Справа № 810/3269/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року м.Київ справа № 810/3269/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області, у якому позивач з урахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позову від 11.07.2018 (т. 2 а.с. 28-34) просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області форми Р від 26.09.2014 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області ОСОБА_3 на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 03.09.2014 р. № 713, виданого Ірпінською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету громадянином ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

З Акту перевірки випливає, що під час проведення перевірки встановлено порушення пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями в частині заниження суми податкового зобов'язання за результатами річного декларування, а саме оподаткування доходу, отриманого платником податку як додаткове благо.

На підставі Акту перевірки Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.09.2014 №, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 26252,66 грн., у тому числі за основним платежем 21002,13 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 5250,53 грн.

Позивач зазначає, що мав взаємовідносини з різними банками за різними кредитними договорами, зокрема з ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Універсал Банк», ПАТ КБ «Приват Банк», натомість з акту перевірки не вбачається посилання, яким саме банком була прощена сума боргу та яка саме сума боргу, що, за твердженням відповідача, призвела до виникнення податку саме в розмірі 21002,13 грн. Крім цього, під час перевірки не з'ясовано чи направлялося банком на адресу позивача повідомлення про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором, з отриманням якого у позивача міг би виникнути податковий обов'язок.

Позивач повідомив, що між ним та ПАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір від 21.12.2007 № СL 9421, по якому утворилася заборгованість, яка була прощена банком відповідно до Акту про припинення зобов'язань від 25.06.2013 р. в сумі 85 545,73 грн. Так само, між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір від 15.02.2008 № СL 19022, по якому утворилася заборгованість, яка була прощена банком відповідно до Акту про припинення зобов'язань від 25.06.2013 р. в сумі 6 648,87 доларів США. Позивачем були підписані зазначені акти, проте, враховуючи дуже похилий вік та юридичну необізнаність останнього, він не усвідомив виникнення прощеного боргу з обов'язком задекларувати цю суму як дохід і сплатити податок на суму анульованої заборгованості. Тим паче, що в підписаних сторонами актах не міститься роз'яснення про необхідність вчинення таких дій, отже, доказів того, що банк повідомив позивача про те, що анульована заборгованість є доходом, отриманим як додаткове благо та попередив про необхідність самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у податковій декларації податку на доходи фізичних осіб, сторонами не надано.

Крім цього, позивач вважає, що анульована сума заборгованості по пені не підпадає під ознаки додаткового блага у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням в розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а тому не підлягає оподаткуванню.

Відповідач позов не визнав, подав до суду заперечення на адміністративний позов (т. 1 а.с. 67-68) та відзив на заяву про зміну підстав позову (т. 2 а.с. 35-36), в яких зазначив, що відповідно до наявної податкової інформації станом на 03.09.2014 позивачем ОСОБА_1 до Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік не подано.

Відповідно до наявної податкової інформації позивач ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримував доходи, які згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК підлягають включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи.

Згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 позивач ОСОБА_1 фактично отримав дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу - 126) в розмірі 138690,15 грн.

Перевіркою повноти сплати (нарахування) податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік, яка підлягає сплаті платником самостійно, встановлено заниження податкових зобов'язань на суму 21002,13 грн.

Як вбачається з актів про припинення зобов'язань за договорами № CL19622 від 15 лютого 2008 року та № CL 9421 від 21 грудня 2007 року, які були підписані 25 червня 2013 року, позивач був належним чином повідомлений про прощення боргу.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 відкрито провадження в адміністративній справі №810/3269/17, витребувано докази по справі від сторін, закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 зупинено провадження у справі №810/3269/17 у зв'язку із заявою представника позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 поновлено провадження в адміністративній справі №810/3269/17.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 постановлено здійснити подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження, визначеними Кодексом адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 продовжено термін проведення підготовчого провадження на 30 календарних днів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 залучено до участі у справі №810/3269/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».

Представник позивача, присутній у судових засіданнях по справі 30.11.2017, 23.01.2018, 01.03.2018, 22.05.2018, 07.06.2018, 21.06.2018, 11.07.2018 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача, присутній у судових засіданнях по справі 30.11.2017, 23.01.2018, 01.03.2018, 22.05.2018, 07.06.2018, 21.06.2018, 11.07.2018, 15.08.2018 проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, присутній у судових засіданнях по справі 07.06.2018, 21.06.2018 проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

15.08.2018 представником позивача до Київського окружного адміністративного суду було подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання, призначене на 15.08.2018, позивач та його представник не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Третя особа Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» у судове засідання, призначене на 15.08.2018, явку своїх представників не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги подане представником позивача клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження та враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, у витребуванні додаткових доказів суд дійшов висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Протокольною ухвалою суду від 15.08.2018 постановлено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом серії СТ № 512222, виданим Ірпінським МВ Управління ДМС України в Київській області 08 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 111-112), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 113).

Позивач з 11 листопада 1992 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), про що свідчить посвідчення серія НОМЕР_2 видане Київською облдержадміністрацією 19.04.2012 р. (т. 1 а.с. 10).

Позивачу з 14 грудня 2017 року встановлено першу групу інвалідності довічно, у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ступінь втрати працездатності 100 %, про що свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ № 0770454 та довідка серії АВ №0770454 про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 18.12.2017 (т. 1 а.с. 105).

25 червня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» (кредитором) складено Акт про припинення зобов'язання за Договором від 21 грудня 2007 №CL 9421.

Відповідно до п. 2 вищезазначеного акта «З моменту підписання Сторонами цього акта заборгованість Позичальника перед Кредитором в сумі 85545,73 грн. вважається погашеною повністю шляхом прощення Кредитором такої заборгованості Позичальнику (на підставі ст. 605 Цивільного кодексу України - «прощення боргу»), а Позичальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання за Основним договором в повному обсязі (т. 1 а.с. 256).

25 червня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» (кредитором) складено Акт про припинення зобов'язання за Договором від 15 лютого 2008 №CL 19022.

Відповідно до п. 2 вищезазначеного акта «З моменту підписання Сторонами цього акта заборгованість Позичальника перед Кредитором в сумі 6648 доларів США 87 центів вважається погашеною повністю шляхом прощення Кредитором такої заборгованості Позичальнику (на підставі ст. 605 Цивільного кодексу України - «прощення боргу»), а Позичальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання за Основним договором в повному обсязі (том 1 а.с. 257).

Наказом № 713 від 03.09.2014 Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки громадянина ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум до бюджету за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 (т. 1 а.с. 69).

Наказ Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області № 713 від 03.09.2014 було направлено позивачу засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 03.09.2014 та отримано позивачем 04.09.2014, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1 а.с. 70).

В період з 03.09.2014 по 05.09.2014 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області ОСОБА_3 на підставі пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 03.09.2014 р. № 713, виданого Ірпінською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету громадянином ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами перевірки складений акт від 12.09.2014 №845/173/НОМЕР_1 (том 1 а.с. 72-79).

Під час проведення перевірки встановлено порушення позивачем пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями в частині заниження суми податкового зобов'язання за результатами річного декларування, а саме оподаткування доходу, отриманого платником податку як додаткове благо.

Акт перевірки було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 12.09.2014, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу 13.09.2014 (том 1 а.с. 72).

На підставі Акту перевірки Ірпінською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.09.2014 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 26252,66 грн., у тому числі за основним платежем на суму 21002,13 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 5250,53 грн. (том 1 а.с. 71).

Податкове повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 26.09.2014 № було направлено позивачу засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 26.09.2014 та отримано позивачем 30.09.2014, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1 а.с. 71).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України (далі - у редакції, чинній на момент прощення боргу) платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно зі статтею 16 ПК України платник податків зобов'язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пп. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно пп. 164.1.3. п. 163.1 ст. 163 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

За визначенням, наведеним у абзаці другому п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.56. п. 14.1 ст. 14 ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 162 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.47. п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Судом встановлено, що 21.12.2007 між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» (кредитором) було укладено кредитний договір №CL 9421, відповідно до пункту 1.1. якого кредитор зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у цьому Договорі, Додатку 1 та Додатку 2, а Позичальник зобов'язується погасити кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених Договором, Додатком 1 та Додатком 2 (т. 1 а.с. 163-168).

Відповідно до Додатку 1 до кредитного договору № CL 9421 від 21.12.2007, основна сума кредиту 35000,00 грн., процентна ставка 36 % річних, підвищена процентна ставка (у разі прострочення платежу) 108 % річних, кількість щомісячних платежів 24, сума щомісячного платежу 2015,59 грн. (т. 1 а.с.169).

Додатком 2 до кредитного договору № CL 9421 від 21.12.2007 було визначено графік щомісячних платежів, супутніх витрат Позичальника та визначено реальну проценту ставку на рівні 49,63 % (т. 1 а.с. 170-171).

25 червня 2013 року позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» (кредитором) підписано Акт про припинення зобов'язання за Договором від 21 грудня 2007 №CL 9421.

Відповідно до п. 2 вищезазначеного акта з моменту підписання Сторонами цього акта заборгованість Позичальника перед Кредитором в сумі 85545,73 грн. вважається погашеною повністю шляхом прощення Кредитором такої заборгованості Позичальнику (на підставі ст. 605 Цивільного кодексу України - «прощення боргу»), а Позичальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання за Основним договором в повному обсязі (т. 1 а.с. 256).

Внесення позивачем грошових коштів за кредитним договором № CL 9421 від 21.12.2007 на рахунок ПАТ «Універсал Банк» підтверджується випискою за особовим рахунком Київського відділення № 19 ПАТ «Універсал Банк» (том 1 а.с. 180-232).

Згідно відомостей, які містяться у виписці за особовим рахунком №802 Київського відділення № 19 ПАТ «Універсал Банк» на ім'я ОСОБА_1 25.06.2013 року ПАТ «Універсал Банк» було проведено операцію з прощення безнадійної заборгованості згідно договору № CL 9421 від 21.12.2007 у сумі 29959,67 грн. (т. 1 а.с. 231, зворотній бік).

Згідно відомостей, які містяться у виписці за особовим рахунком №0557 Київського відділення № 19 ПАТ «Універсал Банк» на ім'я ОСОБА_1 25.06.2013 року ПАТ «Універсал Банк» було проведено операцію з прощення безнадійної заборгованості за відсотками згідно договору № CL 9421 від 21.12.2007 у сумі 10088,66 грн. та операцію з прощення безнадійної заборгованості за відсотками згідно договору № CL 9421 від 21.12.2007 у сумі 45497,40 грн. (т. 1 а.с. 232).

Згідно довідки ПАТ «Універсал Банк» № 4757ГО від 07.06.2018, наданої на виконання ухвали суду, заборгованість за кредитним договором № CL9421 від 21.12.2007, прощена згідно Акту про припинення зобов'язань від 25.06.2013 в сумі 85545,73 грн., з яких сума прощення тіла кредиту - 29959,67 грн.; сума прощення відсотків 55586,06 грн. (т.1, а.с.255).

Також, 15.02.2008 між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» (кредитором) було укладено кредитний договір № CL 19022, відповідно до пункту 1.1. якого кредитор зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у цьому Договорі, Додатку 1 та Додатку 2, а Позичальник зобов'язується погасити кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених Договором, Додатком 1 та Додатком 2 (т. 1 а.с. 172-177).

Відповідно до Додатку 1 до кредитного договору № CL 19022 від 15.02.2008, основна сума кредиту становила 7000,00 доларів США, процентна ставка 24 % річних, підвищена процентна ставка (у разі прострочення платежу) 72 % річних, кількість щомісячних платежів 16, сума щомісячного платежу 514,81 дол.США (т. 1 а.с. 178).

Додатком 2 до кредитного договору № CL 19022 від 15.02.2008 було визначено графік щомісячних платежів, супутніх витрат Позичальника та визначено реальну проценту ставку на рівні 37,66 % (т. 1 а.с. 179).

25 червня 2013 року позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» (кредитором) підписано Акт про припинення зобов'язання за Договором від 15 лютого 2008 №CL 19022.

Відповідно до п. 2 вищезазначеного акта змоменту підписання Сторонами цього акта заборгованість Позичальника перед Кредитором в сумі 6648 доларів США 87 центів вважається погашеною повністю шляхом прощення Кредитором такої заборгованості Позичальнику (на підставі ст. 605 Цивільного кодексу України - «прощення боргу»), а Позичальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання за Основним договором в повному обсязі.

Внесення позивачем грошових коштів за кредитним договором № CL 19022 від 15.02.2008 на рахунок ПАТ «Універсал Банк» підтверджується випискою за особовим рахунком Київського відділення № 19 ПАТ «Універсал Банк» (том 1 а.с. 233-254).

Згідно відомостей, які містяться у виписці за особовим рахунком №0128 (USD), Київського відділення № 19 ПАТ «Універсал Банк» на ім'я ОСОБА_1 25.06.2013 року ПАТ «Універсал Банк» було проведено операцію з прощення безнадійної заборгованості згідно договору № CL 19022 від 15.02.2008 у сумі 4337,21 дол.США (том 1 а.с. 254).

Згідно відомостей, які містяться у виписці за особовим рахунком №0128 (USD), Київського відділення № 19 ПАТ «Універсал Банк» на ім'я ОСОБА_1 25.06.2013 року ПАТ «Універсал Банк» було проведено операцію з прощення безнадійної заборгованості за відсотками згідно договору № CL 19022 від 15.02.2008 у сумі 1066,05 дол. США та операцію з прощення безнадійної заборгованості за відсотками згідно договору № CL 19022 від 15.02.2008 у сумі 1245,61 дол.США (т. 1 а.с. 254, зворотній бік).

Згідно довідки ПАТ «Універсал Банк» № 4757ГО від 07.06.2018, , наданої на виконання ухвали суду, заборгованість за кредитним договором № CL19022 від 15.02.2008, прощена згідно Акту про припинення зобов'язань від 25.06.2013 в сумі 6648,87 доларів США, гривневий еквівалент по курсу НБУ на дату проведення 53144,42 грн., з яких сума прощення тіла кредиту - 4337,21 доларів США, сума прощення відсотків - 2311,66 доларів США (т. 1 а.с. 255).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 162.2.17 п.162.2 ст.162 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є вичерпним, до якого згідно з підпунктом «д» включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку.

Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.

Разом з тим проценти або відсотки, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти або відсотки, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів або відсотків, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів або відсотків, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з підпунктом «д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти або відсотки, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09.04.2015 №321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015, відповідно з яким підпункт 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, згідно з яким визначеено види доходів, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, був доповнений абзацом другим такого змісту: "сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності".

У зв'язку з чим сума процентів або відотків, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності до 07.05.2015 року не підлягала включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При вирішенні даного спору слід враховувати й положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 ПК України.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 визначено, що положення частини першої ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Суд вважає, що принцип незворотності дії закону в часі, який закріплено ст. 58 Конституції України, повинен бути застосованим в даному випадку, оскільки, спрямовується на поліпшення правового становища фізичної особи, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі «Рисовський проти України» (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

У справі «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію щодо сумісності способу, у який тлумачиться і застосовується національне законодавство, з принципами Конвенції та практикою ЄСПЛ в світлі захисту прав, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пунктах 50, 51, 56 рішення у цій справі від 14 жовтня 2010 року, Європейський суд зазначив: «перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним… Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачекs.r.o.» проти Чеської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 09 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейлер проти Італії» № 33202/96. пункт 109. ЄСПЛ 2000-1…».

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника».

У цій справі Суд постановив, що мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, у тому числі через те, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти або відсотки, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти або відсотки, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів або відсотків, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів або відсотків, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що прощені (анульовані) банком за його рішенням проценти за користування кредитом та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходом платника податків та, як наслідок, не підлягають оподаткуванню та декларуванню.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 31.08.2018 у справі №813/1290/15, від 02.10.2018 у справі № 809/439/17, від 10.09.2018 у справі № 822/4594/13-а.

Таким чином, суд вважає необгрунтованим включення відповідачем до оподатковуваного доходу платника податків прощених (анульованих) ПАТ «Універсал Банк» за його рішенням процентів (відсотків) за користування кредитом за кредитними договорами CL9421 від 21.12.2007, та № CL19022 від 15.02.2008, та підвищених процентів (відсотків), нарахованих у разі прострочення платежу, за кредитним договором CL9421 від 21.12.2007.

Разом з тим, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку з доходів фізичної особи.

Натомість позивачем не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага, що виник у зв'язку з прощенням (анулюванням) боргу за кредитними договорами № CL9421 від 21.12.2007, та № CL19022 від 15.02.2008, відповідно, не сплачено податок з доходів фізичних осіб.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм п. 164.6 ст. 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Статтею 8 Закону України "Про Державний юджет України на 2013 рік" установлено у 2013 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 грн., з 1 грудня - 1218 грн.

Отже, у 2013 році ставка податку 15 відсотків бази оподаткування застосовується до суми виплачених доходів в розмірі 11470,0 грн. (десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановлено на 01.01.2013), а у разі перевищення - до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків бази оподаткування.

Згідно довідки ПАТ «Універсал Банк» № 4757ГО від 07.06.2018, заборгованість за кредитним договором № CL9421 від 21.12.2007, прощена згідно Акту про припинення зобов`язань від 25.06.2013 в сумі 85545,73 грн., з яких сума прощення тіла кредиту - 29 959,67 грн.; сума прощення відсотків 55586,06 грн.

Сума заборгованості за кредитним договором № CL19022 від 15.02.2008, прощена згідно Акту про припинення зобов'язань від 25.06.2013 становить 6 48,87 доларів США, гривневий еквівалент по курсу НБУ на дату проведення 53144,42 грн., з яких сума прощення тіла кредиту - 4337,21 доларів США (еквівалент 34667,32 грн.), сума прощення відсотків - 2311,66 доларів США (еквівалент 18 477,10 грн.) (т.1, а.с.255).

Відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Національного банку України станом на 25.06.2013 (дата припинення зобов'язань за кредитним договором № CL19022 від 15.02.2008) гривневий еквівалент 100 доларів США становив 799,30 грн.

Отже, по кредитному договору № CL19022 від 15.02.2008, позивачу було прощено борг у розмірі 6648,87 доларів США (гривневий еквівалент по курсу НБУ на дату припинення зобов'язань - 53144,42 грн.), з яких сума прощення тіла кредиту - 4337,21 доларів США (гривневий еквівалент по курсу НБУ на дату припинення зобов'язань -34667,32 грн.), сума прощення відсотків - 2311,66 доларів США (гривневий еквівалент по окурсу НБУ на дату припинення зобов'язань -18477,10 грн.).

Таким чином, позивачу анульовано (прощено) банком основну суму боргу (тіло кредиту) за кредитним договором № CL9421 від 21.12.2007 в розмірі 29959,67 грн., а також за кредитним договором № CL19022 від 15.02.2008 в розмірі 4337,21 доларів США, гривневий еквівалент якого по курсу НБУ на дату припинення зобов'язань складає 34667,32 грн., а відтак загальна сума отриманого позивачем доходу за 2013 рік, який є прощеною банком основною сумою боргу (тіло кредиту) складає 64626,99 грн. (29959,67 + 34667,32).

Отже, сума кредиту, прощена (анульована) банком в 2013 році у розмірі 64626,99 грн. перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, який становить 11470,00 грн. (1147 грн. - мінімальна заробітна плата на 2013 рік станом на 01.01.2013) х 10 (десятикратний розмір мінімальної заробітної плати) = 11470,00 грн.).

Розрахунок податку з доходів фізичних осіб повинен здійснюватися залежно від бази оподаткування щодо доходів позивача наступним чином: сума податку, нарахованого на суму отриманого позивачем доходу, що не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року у розмірі 11470,00 грн., становить 1720,50 грн. (11470,00 грн. х 15 % / 100%).

В свою чергу, сума податку, нарахованого на суму отриманого позивачем доходу, який перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановлений у 2013 році, становить 9036,69 грн. (64626,99 грн. (основна сума прощеного боргу) - 11470,00 грн.) = 53156,99 грн., 53156,99 грн. х 17% / 100%).

Отже, загальна сума податку, що підлягала декларуванню та сплаті позивачем у зв'язку з прощенням основного боргу за кредитними договорами №CL9421 від 21.12.2007 та № CL19022 від 15.02.2008 становить 10757,19 грн. (1720,50 + 9036,69).

Враховуючи, що позивачем не було вчинено дій щодо декларування отриманого доходу, суд зазначає, що згідно з пп.54.3.2 п.54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках

Відповідно до п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскільки суму податку з доходів фізичних осіб щодо нарахованого доходу, яку позивач повинен був задекларувати у податковій декларації за 2013 рік, складає 10757,19 грн., сума штрафних (фінансових) санкцій складає 2689,29 грн. (10757,19 грн. х 25%/100%.).

Європейський Суд враховує, що стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди мають проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі «Дружстевнізаложнапріа та інші проти Чеської Республіки»; п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжнлтд. проти Кіпру»; п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства»; п.п 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжнлтд. проти Кіпру»; п.4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 8 березня 1994 року у справі «ISKCON та 8 інших проти Об'єднаного Королівства»; п. 47-56 рішенні від 2 грудня 2010 року в справі «Путтер проти Болгарії».

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 26.09.2014 № в частині нарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем в розмірі 10244,94 грн. (21002,13 грн. - 10757,19 грн.) та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2561,24 грн. (5250,53 грн. - 2689,29 грн.) є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як встановлено судом, позивач відповідно до пунктів 9, 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а витрати позивача, пов'язані з залученням свідків та проведенням судових експертиз - відсутні, отже, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 26.09.2014 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 12806,18 грн. (дванадцять тисяч вісімсот шість грн. 18 коп.), з яких сума за основним платежем складає 10244,94 грн. (десять тисяч двісті сорок чотири грн. 94 коп.) та за штрафними (фінансовими) санкціями 2561,24 грн. (дві тисячі п'ятсот шістдесят одна грн. 24 коп.).

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду 25.10.2018.

Суддя Кушнова А.О.