Справа № 750/4552/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/4552/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Кузьменка В.В., Кузьмишиної О.М.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішенняз,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року, ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області та просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 03 травня 2018 року про примусове повернення позивача та заборону в'їзду в Україну на 3 роки, мотивуючи свої вимоги тим, що зазначене рішення винесено з порушенням вимог чинного законодавства України, положень міжнародних договорів, а також принципу пропорційності.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (м. Чернігів, вул. Шевченка, 51 А, ) від 03 травня 2018 року № 6 про примусове повернення громадянина Ірак ОСОБА_2 (громадянин Іраку, ІПН відсутній, АДРЕСА_1) та заборону його в'їзду в Україну строком на 3 роки.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене та у зв'язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

28 листопада 2018 року на електронну адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Подане клопотання обґрунтовано тим, що представник позивача не має змоги прибути до суду у зв'язку із перебуванням у щорічній основній відпустці.

Перевіривши матеріали справи та подане клопотання представника позивача, колегія суддів вважає, що подане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок відкладення розгляду справи або оголошення перерви в її розгляді передбачено ст. 223 КАС України.

При цьому даною статтею передбачено підстави для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 223 КАС України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.

З огляду на те, що розгляд зазначеної в клопотанні справи не перешкоджає подальшому перегляду в апеляційному порядку даної адміністративної справи та виходячи з правил ч. 1 ст. 223, ч.2 ст.205 КАС України колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 28 листопада 2018 року об 12 год. 30 хв.

Відповідно до довідки про передачу телефонограми від 19.11.2018 року проінформовано представника позивача - ОСОБА_4 про розгляд судової справи призначеної на 28 листопада 2018 року об 12 год. 30 хв.

Відповідно до ч.5 ст.286 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про відкладення судового засідання задоволенню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що 03 травня 2018 року рішенням головного спеціаліста СОЗНМРВ ВСІ та ОБГ УДМС України в Чернігівській областГанжа К.В._5 примусово повернуто за межі України громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 24.05.2018 року включно, також заборонено йому в'їзд в Україну строком на три роки. Зазначене вище рішення прийняте з тих підстав, що у громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 відсутні будь-які підстави для законного перебування на території України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року встановлено, що позивач є громадянином Іраку, легально покинув країну громадянської належності 03.11.2014, до України прибув повітряним транспортом 03.11.2014 за допомогою візи з метою одруження на громадянці України.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VІ (далі - Закон № 3773- VІ).

Частиною першою статті 2 вищезазначеного Закону визначено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Згідно із частиною третьою статті 3 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 3773-VІ нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону/

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення помилково не застосував положення статті 26 Закону № 3773- VІ, які визначають підстави та порядок прийняття рішень про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства в країну походження або третю країну і є визначальними для правильного вирішення спору.

Частиною 1 ст. 26 Закону № 3773- VІ , встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону № 3773- VІ передбачає, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для винесення рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства в країну походження або третю країну є порушення ними законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо законного перебування позивача на території України на час винесення рішення про його примусове повернення.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на наявні в матеріалах справи документи, а саме: копію протоколу про адміністративне правопорушення від 03.50.2018 та постанову про накладення адміністративного стягнення від 03.05.2018, що свідчать про порушення позивачем правил перебування на території України та незаконність його знаходження в Україні на момент прийняття рішення про його примусове повернення з України (03.05.2018).

Також звертає увагу на посилання відповідача, а саме на те, що позивач перебуває на території України з наміром бути визнаним біженцем відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671- VІ, оскільки справжньою метою його прибуття на території України було одруження на громадянці України, а подача ним заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є спробою легалізації в Україні та уникнення обов'язку дотримуватися міграційного законодавства України.

Щодо посилання суду першої інстанції на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначена вище постанова не містить ні номеру судової справи, ні номеру провадження та не має ніякого відношення до предмета розгляду даної справи.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково досліджено законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування на території України та помилково зазначеного статтю 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки предметом розгляду даної справи є примусове повернення останнього з України, а не притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції досліджуючи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальні, порушив частину 9 КАС України та вийшов за межі позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з по становленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2018 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 272, 288, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - задоволити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2018 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: В.В. Кузьменко,

О.М. Кузьмишина