Справа № 1740/2445/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2018 року м. Рівне №1740/2445/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Ригун Андрій Миколайович,

відповідача: представник Білик Мирослава Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "Агропереробка"
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА" (далі - ТОВ «Агропереробка», позивач) звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 17.09. 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ревізорами безпідставно ототожнено операції з безоплатної передачі знежиреної сироватки як безповоротного відходу до операції з постачання товарів (активів) за приписами ст. 186 Податкового кодексу України, внаслідок чого було донараховано ПДВ. Такий висновок позивач вважає помилковим., оскільки в ході виробничого процесу молочної продукції дійсно виникає сироватка, однак на різних етапах виробництва її виникає два різновиди: перший - це сироватка, як зворотні відходи (з'являється після виготовлення напівтвердих сирів і використовується в подальшому як сировинна база у тому числі для виготовлення сиру альбумінного), а інша - сироватка знежирена (з'являється вже після виготовлення сиру альбумінного). Згідно з Технологічною інструкцією по виробництву сиру «Рівненський Агропереробка» сироватка виділяється на стадії звертання молока й у послідуючому під час чедеризації сирної маси відкачується в окрему ємкість. Дана сироватка у відповідності до Розділу 2 Технологічної інструкції по виготовленню Альбумінного творога «Надуги» є сировиною для виготовлення альбумінного сиру. Так, за результатами лабораторного випробування такої сироватки, проведеного ДП «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» було складено Протокол № 2188 від 20.09.2018, згідно з яким фізико-хімічні показники сироватки є наступними: масова частка жиру 0,5%, титрована кислотність 17,0. Згідно з Розділом 5 даної інструкції сироватка після проходження ряду процесів (охолодження, сквашування, підкислення тощо) під час самопресування маси і виділення пластівців білка, висвітлюється, знежирюється і зливається сифоном окремо. Надалі така сироватка вже є непридатною для подальшого використання позивачем внаслідок втрати своїх фізико-хімічних показників. В підтвердженням даної обставини позивач вказує на Протокол випробувань № 2189 від 20.09.2018 ДП «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», відповідно до якого масову частку жиру у знежиреній сироватці вже не виявлено, а титрована кислотність збільшилася до 20,0. Тому позивач зазначає, що ключовою відмінністю обох описаних сироваток є наявність у їх складі жирів та рівня кислотності, що є необхідними та обов'язковими для подальшого застосування сироватки в якості сировини за розробленою позивачем нормативно-виробничою документацією (технічними умовами, технологічними інструкціями тощо). Тому, відсутність цих показників позбавляє сироватку можливості її повторного застосування на виробництві позивача, що зумовлює потребу у її утилізації чи видаленні, як безповоротних відходів. Таким чином, в силу ст. 17 Закону України «Про відходи» позивачем було укладено договір із ФОП ОСОБА_3 згідно якого відбувалося видалення відходів на користь забезпечення кормових потреб в діяльності даного підприємця. Оскільки ревізори однаково охарактеризували різні за походженням та органолептичними показниками обидві сироватки, то безпідставно оцінили і ту і іншу як повноцінний матеріальний актив, що зумовило подвійне оподаткування ПДВ.

Крім того, позивач зазначив, що у п. 11 П(С) БО 16 «Витрати» виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Таким чином у разі, коли підприємство дійсно не отримає економічних вигод від подальшого використання відходів, вони є безповоротними, тобто не є активом (не мають вартості) в розумінні термінології за ст. 1 Податкового кодексу України та не повинні зменшувати собівартість виробництва. Дані висновки підтверджуються й Методичними рекомендаціями з бухгалтерського обліку записів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 № 2, відповідно до п. 2.13 яких відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі не передбачається, активом не визнаються. Такі відходи іменуються безповоротними. На відміну від зворотних відходів, безповоротні відображаються в обліку лише в кількісному вигляді, що і було зроблено позивачем. А відтак, описане в Акті порушення є наслідком поверхневого ознайомлення працівників Відповідача із процесом виробництва, у зв'язку з чим ревізори дійшли хибного висновку щодо безоплатної передачі активу.

Щодо донарахування ПДВ при реалізації готової продукції нижче ринкових цін, позивач зазначив, що перевіркою встановлено реалізацію ТОВ ВТП «Агропереробка» готової продукції (сирів твердих жирністю 45-50%) по цінах, що є нижчими ринкових цін. Даного висновку ревізори дійшли враховуючи відомості інформаційних агентств та операторів ринку, а саме періодичного видання «Огляд цін» ДП «Держзовнішінформ».

Разом з тим, позивач зазначив, що перевіряючі безпідставно дійшли висновку щодо виробництва і реалізації товариством твердих сирів, оскільки останнім здійснюється виробництво сирів напівтвердих, технології виробництва яких не є однаковими, а сам кінцевий продукт має різні за вмістом, концистенцією та виглядом ознаки, що відносить їх до абсолютно різних груп сирів.

Крім того, приписами п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів (у даному випадку напівтвердих сирів) ставиться в залежність не від ринкових цін, як це зазначається в Акті, а від звичайних цін.

Також, відповідно до підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Намагаючись довести зворотне, в якості джерела отримання інформації про ринкові ціни відповідач взяв лише відомості періодичного видання на основі яких і здійснив порівняльний аналіз. Однак, положення Податкового кодексу України не містять норм щодо визначення формалізованої процедури доведення факту, що договірні ціни не відповідають ринковим цінам, а надто не визначає таке джерело інформації, як друковані видання. Таким чином, відповідач намагається застосовувати «чужі» договірні ціни як ринкові, доводячи «неринковість» цін позивача. Окрім того, відповідно до п. 13 Указу Президента України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності", індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Тобто, відповідач в порушення норм даного Указу використав інформацію стороннього джерела, що не є уповноваженим для реалізації податкових цілей державним органом, та у невизначений законодавством спосіб оскільки такого порядку не існує, що є порушенням ч.2 ст. 19 Конституції України. А тому, саме лише посилання в Акті на назву видання не може свідчити про доведеність протилежного, що як умова є визначальною за підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Разом з тим, позивач зазначив, що згідно підпункту 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах. Згідно акту перевірки, податковий орган для визначення звичайної ціни взяв для співставлення лише одну умову - ціну продукції. Проте, податковий орган не співставляв такі умови договору як момент його підписання, кількість товару, строки поставки, строки оплати товару, розподіл обов'язків сторін договору та інших умов, які безпосередньо та істотно впливають на формування ціни. Також, при визначенні звичайної ціни перевіряючими не враховано звичайні під час укладення договорів між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари, втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації). Аналогічна позиція висвітлена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.06.2017р. по справі №» К/800/19334/17|818/101/17.

Таким чином, не довівши протилежного, податковим органом зроблено помилковий висновок про порушення позивачем пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з мотивів наведених у позовній заяві, підтримав.

Відповідач проти позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, заперечував. У судовому засіданні вказав, що податкові повідомлення-рішення були прийняті правомірно, з врахуванням всіх обставин справи. Зазначив, що в ході перевірки ТОВ ВТП «Агропереробка» за період з 01.10.2016 по 31.03.2018 встановлено порушення податкового законодавства в частині заниження податкових зобов'язань з датку на додану вартість, а саме ТОВ ВТП «Агропереробка» здійснює виробництво молочної продукції. Від виробництва сирів утворюються зворотні відходи виробництва (сироватка), яка по бухгалтерському обліку товариства обліковується по рахунку 25 «Напівфабрикати» та по рахунку 26 «Готова продукція». За період з 01.10.2016 по 31.03.2018 оприбутковано сироватки з переробки в кількості 5091000,634 л. на суму 1272 750,25 грн. по ціні 0,25 грн. за 1 л. В подальшому сироватка використовується для виробництва знежирених сирів та після виробничого процесу обліковується на позабалансовому рахунку. ТОВ ВТП «Агропереробка» для реалізації сироватки підсирної (знежиреної) заключено з ФОП ОСОБА_3 (іпн.НОМЕР_1), договір за № 01.10/15 від 01.10.2015. Відповідно до умов даного договору ТОВ ВТП «Агропереробка» бере на себе обов'язок на безоплатній основі передати у власність ФОП ОСОБА_3 на його вимогу протягом терміну дії чинного Договору «сироватку підсирну знежирену без виникнення зустрічної вимоги до ФОП ОСОБА_3 Передача товару проводиться згідно накладних. Датою отримання товару є дата, що зазначається в кожній окремій накладній на приймання-передачу товару. Для перевірки позивачем представлено реєстри видачі сироватки підсирної (знежиреної) по днях та видаткові накладні помісячно на передачу товару ОСОБА_3. Всього за період з 01.10.2016 по 31.03.2018 ФОП ОСОБА_3 відповідно до видаткових накладних передано сироватки підсирної (знежиреної) в кількості 4964620 л. Відповідач вказує, що відповідно до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Безоплатна передача є постачання. Об'єктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України є операції платників податку з постачання товарів. Також, згідно з п. 188.1. ст.188 Кодексу база оподаткування операцій з постачання товарі визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. По даних бухгалтерського обліку ТОВ ВТП «Агропереробка» вартість сироватки становить 0,25 грн. за 1л. Для ФОП ОСОБА_3 за період з 01.10.2016 по 31.03.2018 передано сироватки підсирної (знежиреної) в кількості 4964620 л. Зазначає, що на запити перевіряючих про надання калькуляції собівартості випущеної продукції, ТОВ ВТП «Агропереробка» не надало запитувані документи, а тому виходячи з цін ТОВ ВТП «Агропереробка» 0,25 грн. за л сироватки, вартість переданої сироватки ФОП ОСОБА_3 становить 1 241 155 грн. (4 964 620 х 0,25), а податок на додану вартість з якої становить 248 231 грн. Отже, в порушення пп.14.1.191 п.14.1, ст.14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України перевіркою встановлено заниження податкового зобов'язання з безоплатного постачання сироватки в загальній сумі 248 231 грн.

Крім того, представник відповідача зазначила, що в перевіряємому періоді ТОВ ВТП «Агропереробка» здійснювало реалізацію продукції (сирів твердих жирністю 45-50%) по цінах, що є нижчими ринкових цін. Відповідно до абзацу другого п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін. Згідно з абзацом першим пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Відповідно до пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних умовах.

Тобто, представник відповідача вказала, що Податковий кодекс України визначає, що база оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, прирівнює звичайну ціну до ціни договору, а ринкову ціну до ціни передачі (постачання) тобто теж до ціни договору (при відповідності ціни постачання ціні договору), тим самим встановлює зв'язок між договірною, звичайною та ринковою цінами, а також встановлює ряд обов'язкових умов відповідності ціни поставки (договірної ціни) ринковій ціні, однією з яких є володіння сторонами достатньою інформацією про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах та передбачає можливість доведення невідповідності рівню ринкових цін звичайної ціни, що відповідає договірній.

Таким чином, відповідно до вимог Податкового кодексу України та враховуючи дані інформаційних агентств та операторів ринку, а саме періодичні видання «Огляд цін» ДП «Держзовнішінформ» відповідачем встановлено, що ТОВ ВТП «Агропереробка» реалізовувало окремим суб'єктам господарювання готову продукцію (сири жирністю 45-50%) по цінах, які є нижчими ринкових, що призвело до заниження податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 219 202 грн. Враховуючи вищевикладене в порушення пп. 14.1.71, пп. 14.1.219, п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України відповідачем встановлено заниження податкового зобов'язання з ПДВ при реалізації готової продукції нижче ринкових цін в загальній сумі 219 202 грн. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців станом на 12.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА" зареєстровано юридичною особою 30.03. 1995, основним видом діяльності якого є 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру (а.с. 66-70).

З 01.08 по 23.08.2018 Головним управлінням ДФС у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку за результатами якої складено акт № 1959/17-00-14-01/22572180 від 05.09.2018.

Відповідно до висновків Акту перевірки встановлені порушення платником податків - ТОВ "АГРОПЕРЕРОБКА", а саме:

- порушення пп. 14.1.191 п.14.1, ст.14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України внаслідок заниження податкового зобов'язання з ПДВ з безоплатного постачання сироватки в загальній сумі 248 231,00 грн.;

- порушення пп. 14.1.71, пп. 14.1.219, п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України внаслідок заниження податкового зобов'язання з ПДВ при реалізації готової продукції нижче ринкових цін в загальній сумі 219 202,00 грн. (а.с. 10-63).

На підставі висновків зазначеного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17 вересня 2018 року № , згідно якого за порушення пп. 14.1.71, 14.1.191, 14.1.219 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ із змінами та доповненнями на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п. 123.1 ст.123 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 584291,00 грн., з яких за основним зобов'язанням 467433,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 116858,00 грн. (а.с. 8, 9).

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню суд виходить з наступного.

Щодо порушення позивачем пп. 14.1.191 п.14.1, ст.14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України внаслідок чого відповідачем встановлено заниження податкового зобов'язання з ПДВ з безоплатного постачання сироватки в загальній сумі 248 231,00 грн., то суду слід зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 13.09.2018 ОСОБА_3 зареєстрований фізичною особою - підприємцем, основним видом діяльності якого є 01.46 Розведення свиней (а.с. 71).

01.10.2015 ТОВ ВТП «Агропереробка» для реалізації сироватки підсирної (знежиреної) заключено з ФОП ОСОБА_3 (іпн.НОМЕР_1), договір за № 01.10/15. Відповідно до пункту 1.1. договору ТОВ ВТП «Агропереробка» бере на себе обов'язок на безоплатній основі передати у власність ФОП ОСОБА_3 на його вимогу протягом терміну дії чинного Договору «сироватку підсирну знежирену (в подальшому в тексті Товар) без виникнення зустрічної вимоги до ФОП ОСОБА_3 Згідно п. 1.4. передача товару проводиться згідно накладних. Датою отримання товару є дата, що зазначається в кожній окремій накладній на приймання-передачу товару (а.с. 64-65).

Всього за період з 01.10.2016 по 31.03.2018 ТОВ ВТП «Агропереробка» відповідно до вказаного договору та видаткових накладних передано ФОП ОСОБА_3 сироватки підсирної (знежиреної) в кількості 4964620 л.

Відповідно до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Підпунктом а) пункту 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

З системного аналізу вищезазначених норм права судом встановлено, що операції платників податків з безоплатної передачі товарів є базою оподаткування, яка при здійсненні операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін.

Так, згідно Технологічної інструкції по виробництву альбумінового сиру «Надуги» у ході виробництва сиру із сироватки із масовою часткою жирності 0,1- 0,5 утворюється освітлена сироватка знежирена (а.с. 76-78).

Таким чином, судом встановлено, що об'єктом оподаткування є постачання самостійно виготовлених товарів, а саме сироватки знежиреної.

Відповідно до протоколів випробувань Державного підприємства «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» № 2188 та № 2189 від 20.09.2018 «сироватка» та «сироватка знежирена» мають різні фізико-хімічні показники, а відповідно і ціну (а.с. 79, 80).

Згідно акту перевірки (а.с. 18) посадовими особами контролюючого органу для визначення бази оподаткування було засновано вартість одного літра сироватки, а саме 0,25 грн.

Разом з тим, підпунктом 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Оскільки договором поставки «сироватки знежиреної» не визначено її ціну, то контролюючому органу слід було застосувати ринкові ціни на «сироватку знежирену».

Так, враховуючи, що контролюючим органом при визначені бази оподаткування було безпідставно враховано вартість сироватки, яка за фізико-хімічними показниками відрізняється від сироватки знежиреної, та відсутність у матеріалах справи жодного письмового доказу щодо визначення ринкової ціни «сироватки знежиреної», суд дійшов висновку щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 17 вересня 2018 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ і фінансових санкцій щодо безоплатного постачання сироватки в загальній сумі 248231,00 грн.

Твердження позивача щодо поширення на зазначені вище операції з поставки сироватки знежиреної законодавства про відходи відхиляється судом, як необґрунтоване, оскільки згідно акту перевірки позивачем сироватка знежирена по бухгалтерському обліку товариства обліковується по рахунку 26 «Готова продукція».

Разом з тим, позивачем не надано суду жодного письмового доказу щодо облікування сироватки знежиреної у формі "відходів", а також виконання обов'язків товариством у сфері поводження з відходами визначених у ст. 17 Закону України «Про відходи».

Щодо порушення позивачем пп. 14.1.71, пп. 14.1.219, п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України внаслідок заниження податкового зобов'язання з ПДВ при реалізації готової продукції нижче ринкових цін в загальній сумі 219 202,00 грн., то суду слід зазначити наступне.

Згідно акту перевірки контролюючим органом встановлено реалізацію ТОВ ВТП «Агропереробка» готової продукції (сирів твердих жирністю 45-50%) по цінах, що є нижчими ринкових цін. Даного висновку ревізори дійшли враховуючи відомості інформаційних агентств та операторів ринку, а саме періодичного видання «Огляд цін» ДП «Держзовнішінформ».

Судом встановлено, що відповідно до Технологічної інструкції по виробництву сиру «Рівненський. Агропереробка», затвердженої генеральним директором ТОВ ВТП «Агропереробка» 01.10.2010 позивачем виробляється сир «Рівненський. Агропереробка», який відноситься до групи напівтвердих сичужних сирів (а.с. 72-75).

Відповідно до підпункту 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

З системного аналізу вищезазначених норм права судом встановлено, що операції платників податків з постачання товарів є базою оподаткування, яка при здійсненні операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін.

Намагаючись довести зворотне, в якості джерела отримання інформації про ринкові ціни відповідач взяв лише відомості періодичного видання на основі яких і здійснив порівняльний аналіз.

Разом з тим, суду слід зазначити, що положення Податкового кодексу України не містять норм щодо визначення формалізованої процедури доведення факту, що договірні ціни не відповідають ринковим цінам, а надто не визначає таке джерело інформації, як друковані видання. Таким чином, відповідач намагався застосовувати «чужі» договірні ціни як ринкові, доводячи «неринковість» цін позивача.

Крім того, відповідно до п. 13 Указу Президента України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" від 23.07.1998 № 817/98, індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Тобто, відповідач в порушення норм даного Указу використав інформацію стороннього джерела, що не є уповноваженим державним органом, та у невизначений законодавством спосіб. А тому, саме лише посилання в Акті на назву видання не може свідчити про доведеність протилежного, що як умова є визначальною за підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Разом з тим, згідно акту перевірки, податковий орган для визначення звичайної ціни взяв для співставлення лише одну умову - ціну продукції. Проте, податковий орган не співставляв такі умови договору як момент його підписання, кількість товару, строки поставки, строки оплати товару, розподіл обов'язків сторін договору та інших умов, які безпосередньо та істотно впливають на формування ціни. Також, при визначенні звичайної ціни перевіряючими не враховано звичайні під час укладення договорів між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари, втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації).

Таким чином, не довівши протилежного, податковим органом зроблено необґрунтований висновок про порушення позивачем пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

Крім того, суду слід зазначити, що посадові особи контролюючого органу безпідставно дійшли висновку щодо виробництва і реалізації товариством твердих сирів, оскільки останнім, як встановлено судом, здійснюється виробництво сирів напівтвердих, технології виробництва яких не є однаковими, а сам кінцевий продукт має різні за вмістом, концистенцією та виглядом ознаки, що відносить їх до абсолютно різних груп сирів.

Оскільки податковим органом необґрунтовано визначено виготовлення позивачем твердих сирів, то і порівняння цін на напівтверді сири, які виготовляються позивачем, із цінами на тверді сири є безпідставним.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 17.09.2018 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ та фінансових санкцій щодо реалізації готової продукції нижче ринкових цін, слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини щодо правомірності прийнятого ним рішення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи наведене вище, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати у розмірі 8764 (вісім тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 37 коп. сплачених згідно платіжного доручення № 1107 від 20.09.2018, що наявне в матеріалах справи (а.с. 3).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області форми "Р" № від 17.09.2018.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "Агропереробка" (, вул. Я. Гашека, 120, с. Велика Омеляна, Рівненського району, Рівненської області, 35360) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул. Відінська, 12, м. Рівне, Рівненської області, 33023) судові витрати на суму 8764 (вісім тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 37 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 року.

Суддя Зозуля Д.П.