Справа № 640/19314/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

29 листопада 2018 року м. Київ № 640/19314/18

Суддя Окружного адміністративного суду м. Києва Шевченко Н.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузьмика Михайла Васильовича, третя особа - Київська міська рада, про визнання протиправним рішення, скасування запису,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузьмика Михайла Васильовича, третя особа - Київська міська рада, у якому просить:

- визнати протиправним рішення Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузьмика Михайла Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43680085 від 25.10.2018;

- скасувати запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № НОМЕР_2 Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на об'єкт нерухомого майна, реєстраційний номер: НОМЕР_1 нежитлових приміщень, приміщення 1,1 (група приміщень № 1), приміщення 1-8 (група приміщень № 5), приміщення 1-4 (група приміщень № 7), приміщення №1 (група приміщень № 8), літера А, загальною площею 346 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (дата, час державної реєстрації: 19.10.2018 12:37).

28.11.2018 від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить заборонити Київській міській раді та її виконавчим органам вчиняти дії з відчуження, розпорядження та/або користування нерухомим майном, запис про право власності Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на яке внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером НОМЕР_2 на об'єкт нерухомого майна, реєстраційний номер: НОМЕР_1 нежитлових приміщень, приміщення 1,1 (група приміщень № 1), приміщення 1-8 (група приміщень № 5), приміщення 1-4 (група приміщень № 7), приміщення № 1 (група приміщень № 8) в літері А, загальною площею 346 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (дата, час державної реєстрації: 19.10.2018 12:37).

Так, обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає наступне.

Прийнявши оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності, відповідачем внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на нежитлові приміщення, загальна площа яких та перелік приміщень суттєво відрізняється від відомостей, зазначених у поданому при реєстрації рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2015 по справі № 753/5010/14-ц.

Зауважено, що нежитлові приміщення, право власності на які зареєстровані відповідачем за територіальною громадою м. Києва, були утворені внаслідок проведеної заявником реконструкції нежитлових приміщень зазначених у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2018, а тому, на думку ОСОБА_1, є очевидним грубе порушення її прав та інтересів пов'язаних із проведенням цієї реконструкції.

На переконання заявника, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки відносно нежитлових приміщень, як об'єкту комунальної власності можуть вчинятися дії із їх відчуження шляхом приватизації чи передачі в оренду, відповідно до покладених на третю особу та його виконавчі органи обов'язків з управління майном, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва.

Також зазначено, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки проведення підготовчих дій з приватизації нежитлових приміщень чи передачі їх в оренду передбачає огляд приміщень потенційними покупцями чи орендарями.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. (ч. 1 ст. 154 КАС України)

Насамперед, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Варто наголосити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Суд звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві позивача про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з'ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та про відсутність підстав для її задоволення, оскільки вимога про заборону Київській міській раді та її виконавчим органам вчиняти дії з відчуження, розпорядження та/або користування нерухомим майном, запис про право власності Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на яке внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером НОМЕР_2 на об'єкт нерухомого майна, реєстраційний номер: НОМЕР_1 нежитлових приміщень, приміщення 1,1 (група приміщень № 1), приміщення 1-8 (група приміщень № 5), приміщення 1-4 (група приміщень № 7), приміщення № 1 (група приміщень № 8) в літері А, загальною площею 346 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (дата, час державної реєстрації: 19.10.2018 12:37) є передчасною та без розгляду справи по суті з встановленням усіх фактичних обставин справи та дослідженням доказів, що мають значення для вирішення даної справи неможливо в даному випадку забезпечити позов.

Також, суд звертає увагу на те, що у заяві про забезпечення позову позивачем не обґрунтовано існування реальної загрози відчуження (продажу, оренди) нежитлових приміщень, а також, не надано жодних доказів намагань відповідача вчиняти дії щодо реалізації приміщень.

Необхідно наголосити на тому, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей (обставин) та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем, окрім цього, під час розгляду справи можуть змінитися певні обставини, які суттєво впливають на становище заявника чи можливість виконання рішення суду.

Ураховуючи вищевикладене, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150 - 154, 241, 243, 256, 293 - 297 КАС України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко