Справа № 805/4185/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року справа №805/4185/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Міронової Г.М., Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря Тішевського В.В., за участі позивача особисто, представників відповідача Ягупової О.К., Лісової Д.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волноваської районної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 р. (повний текст рішення виготовлений та підписаний 17.08.2018 у м. Слов'янськ) у справі № 805/4185/18-а (головуючий І інстанції суддя Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_3 до Волноваської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Волноваської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати протиправними дії відповідача щодо її звільнення з посади заступника голови Волноваської райдержадміністрації; визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації Донецької області від 18.05.2018 № 15рк «Про звільнення ОСОБА_3.» ; поновити її на посаді заступника голови Волноваської районної державної адміністрації та вирішити питання судових витрат (а.с.69-60).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано розпорядження Голови Волноваської районної державної адміністрації Донецької області від 18.05.2018 року № 15рк «Про звільнення ОСОБА_3.»; поновлено позивача на посаді заступника голови Волноваської районної державної адміністрації; зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2018 року по 07.08.2018 року; вирішено питання судових витрат (а.с.118-120).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що спеціальним законом у сфері врегулювання організації, повноважень та порядку діяльності місцевих державних адміністрацій є Закон України «Про місцеві державні адміністрації». Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону перший заступник та заступник голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації. Перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення. Тобто, Закон України «Про місцеві адміністрації» не містить альтернативного вибору варіанту поведінки заступником голови місцевої державної адміністрації. Законом встановлено граничний термін перебування заступника голови місцевої державної адміністрації на займаній посаді. Законодавством передбачено певний порядок звільнення з посади посадової особи державної адміністрації, зокрема, погодження цього питання з вищестоящим органом.

Донецькою обласною державною адміністрацією погоджено звільнення позивача з посади заступника голови Волноваської райдержадміністрації. Таким чином, розпорядження голови Волноваської райдержадміністрації від 18.05.2018 року № 15-рк було прийнято з дотриманням норм статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Розпорядженням Голови Волноваської районної державної адміністрації від 24.02.2017 року № 22-рк позивача з 27.02.2017 року призначено на посаду заступника голови райдержадміністрації на час відсутності основного працівника з посадовим окладом згідно штатного розпису, як таку, що стала переможцем конкурсу зі строком випробування 1 місяць (а.с. 13, 22).

29.11.2017 року позивача повідомлено про зміну істотних умов праці у зв'язку з набранням чинності 15 листопада 2017 року Законом України від 9 листопада 2017 року № 2190 «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби» (а.с. 26).

07.02.2018 року позивач на ім'я голови Волноваської РДА надала заяви, за змістом яких згідно із частиною 3 статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» заявляє про припинення повноважень на посаді заступника голови РДА та надає заяву про надання згоди на продовження терміну повноважень заступника Голови Волноваської РДА. У цій заяві від 07.02.2018 року позивач просив надати частину відпустки (а.с. 16-18).

Голова Донецької обласної державної адміністрації (він же Голова обласної військово-цивільної адміністрації) листом за вихідним № 0.1/16Я-835/4-18 від 20.02.2018 року відмовив голові Волноваської райдержадміністрації у погодженні звільнення позивача, висловленого у листі від 13.02.2018 року за № 01-21-266 (а.с.21).

Розпорядженням Голови Волноваської РДА від 26.02.2018 року № 9-рк у зв'язку із заявленням про припинення повноважень перед новообраним головою РДА відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» доручено заступнику Голови райдержадміністрації ОСОБА_3 продовжувати виконання своїх повноважень до вирішення питання про призначення у встановленому законодавством порядку (а.с. 15).

Згідно доповідної записки позивач заперечує щодо зазначення її посади з позначкою «виконуючий обов'язки» заступника Голови райдержадміністрації з огляду на те, що порядок призначення в.о. окремих категорій працівників на певних засадах встановлюється спеціальними Законами України. У разі відсутності спеціальних законів України, в частині, що не суперечить законодавству діють акти, що були прийняті до проголошення незалежності. А саме: призначення т.в.о. можливе лише у порядку відсутності основного працівника. Згідно ст. 32 КЗпП України призначення в.о. на посаду, що є вакантною не допускається за виключеними випадком призначення на посаду вищого рівня. Також, позивач зазначив, що заява про припинення повноважень заступника Голови райдержадміністрації було обов'язком посадової особи, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Але настання юридичного факту і звільнення з посади і припинення трудових відносин відбувається з ініціативи власника за наявності обґрунтованих підстав, передбачених КЗпП України. Ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачає порядок звільнення, а не підстави. Тому до погодження звільнення з посади заступника голови РДА позивач продовжує виконання своїх посадових обов'язків як заступника голови оскільки триває дія трудового договору тощо (а.с. 19).

Розпорядженням голови Волноваської РДА від 20.03.2018 року № 140 розподілено обов'язки між керівними працівниками райдержадміністрації. Згідно зазначеного розпорядження позивач визначена як заступник Голови РДА (а.с. 27).

Розпорядженням Голови Волноваської РДА від 18.05.2018 року № 15-РК позивача звільнено з посади заступника голови РДА 18.05.2018 року у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи (п. 5 ст. 41 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку тощо (а.с. 14).

Спірним у даній справі є правомірність прийняття відповідачем розпорядження від 18.05.2018 № 15рк «Про звільнення ОСОБА_3.» про звільнення позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно із частинами першою і другою статті 8 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-XIV місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій.

Голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.

Перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації.

Перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення (ч. 2-3 ст. 10 Закону).

З наведених положень Закону вбачається, що заступник голови місцевої державної адміністрації зобов'язаний заявити про припинення своїх повноважень перед новопризначеним головою адміністрації в день його призначення. Однак, звільнення з посади і припинення трудових відносин відбувається з ініціативи власника за наявності обґрунтованих підстав, передбачених КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у зв'язку з призначенням Такаджи Д.А. головою Волноваської райдержадміністрації заступником голови райдержадміністрації ОСОБА_3 заявлено про припинення своїх повноважень шляхом подання відповідної заяви.

Разом з цим, як свідчать матеріали справи, звільнення ОСОБА_3 погоджено не було. Тобто, новопризначений голова прийняв рішення про продовження повноважень позивача як заступника голови райдержадміністрації, а тому відповідач, не маючи законних та достатніх підстав для звільнення позивача, продовжував трудові відносини.

27.02.2018 року позивачу було доручено виконання певних трудових обов'язків, як заступника Голови Волноваської РДА до вирішення питання про призначення. 20.03.2018 року позивач отримав новий розподіл обов'язків між керівними працівниками райдержадміністрації, в якому його посада зазначена як заступник голови.

Стосовно посилання апелянта на норми ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», то суд апеляційної інстанції вказує, що зазначена стаття лише закріплює порядок звільнення заступника голови, не передбачаючи підстав та не є підставою для звільнення.

Вимоги ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» хоч і передбачають механізм звільнення позивача, проте застосування такого механізму без наявності обґрунтованих на це підстав порушує право позивача на працю та не забезпечує встановлений ч. 5 ст. 43 Конституції України, захист від незаконного звільнення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, дійсно, у зв'язку з набранням чинності 15 листопада 2017 року Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби» на заступників райдержадміністрації перестала поширюватися дія Закону України «Про державну службу», виникла певна юридична колізія, але при цьому голові райдержадміністрації не надано право звільняти заступників без зазначення причини звільнення та узгодження в цьому контексті норм трудового законодавства.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово давав тлумачення цього принципу в своїх рішеннях.

Так, в Рішенні від 13 травня 1997 року N 1-зп (у справі щодо несумісності депутатського мандата) Конституційний Суд України зазначає, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення зазначеного принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України) (абзаци перший - четвертий пункту 5 мотивувальної частини згаданого Рішення).

В Рішенні від 9 лютого 1999 року N 1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дає тлумачення, що у частині першій статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини цього Рішення).

Щодо усунення суперечностей між положеннями нормативно-правових актів, що при розв'язанні таких правових колізій, як правило, застосовуються загальновизнані прийоми тлумачення правових норм (надання переваги нормі, що має вищу юридичну силу, а у разі виявлення суперечностей (колізії) між положеннями різних нормативно-правових актів, які мають однакову юридичну силу, застосовуються положення нормативно-правового акта, який прийнято пізніше або який є спеціальним тощо).

У даному випадку між позивачем, як робітником, і відповідачем, як роботодавцем, характер трудових відносин змінився з огляду на зміни, що відбулися у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби». Тобто, договір з позивачем у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України став таким, що укладений на невизначений строк, оскільки тільки ст. 83 Законом України «Про державну службу» визначені правові підстави припинення державної служби. А позивач в силу законодавчих змін, наведених вище, втратила статус державного службовця.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 13 березня 2007 року за позовом Жовтяка до Президента України є безпідставним, так як у цій справі під загальним законом мався на увазі Закону України «Про державну службу», який на час розгляду спірних правовідносин не поширювався на позивача.

Як передбачено ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача ні у лютому, ні у травні 2018 року не було правових підстав звертатися до Голови Донецької ОДА щодо погодження звільнення позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розпорядженням від 27.02.2018 року, яким позивачу доручено продовження виконання своїх повноважень, відповідач, як роботодавець, продовжив трудові відносини, а позивач, опосередковано висловлюючи згоду на продовження трудових відносин, продовжив виконувати певні повноваження. А тому розпорядження від 18.05.2018 року № 15 рк «Про звільнення ОСОБА_3.» є протиправним та є таким, що підлягає скасуванню, відповідно позивач підлягає поновленню на посаді заступника голови Волноваської РДА.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції що з метою належного та повного захисту прав позивача, необхідним є зобов'язання Волноваську районну державну адміністрацію нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2018 року по 07.08.2018 року.

Щодо аргументу відповідача, що позивач прийнята замість увільненого з посади особи, що уклала контракт на проходження військової служби, то ці обставини висловлені тільки при апеляційному розгляді, в апеляційній скарзі не вказувались, не були предметом розгляду як підстава для заперечення проти задоволення позову у суді першої інстанції і не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі у відповідності до ч. 1 ст.383 КАС України є прерогативою суду першої інстанції, а тому не може розглядатися в апеляційній інстанції без прийняття відповідного рішення.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волноваської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 р. у справі № 805/4185/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко