Справа № 1440/1989/18
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 р. № 1440/1989/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Шепеля, 7, м. Новий Буг, Новобузький район, Миколаївська область, 55600
до відповідача:Управління Укртансбезпеки у Миколаївський області, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056
про:визнання протиправною і скасування постанови від 14.06.2018 № 056133; визнання протиправним і скасування розрахунку від 28.04.2018,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (надалі Управління або відповідач) № 056133 від 14.06.2018 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

визнати протиправним та скасувати розрахунок від 28.04.2018 пати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно з актом від 28.04.2018 № 4384.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що відповідач не дотримався вимог затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «ОСОБА_2 здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» (надалі ОСОБА_2 № 879); оформлені Управлінням документи містять суперечливу інформацію; позивач не є автомобільним перевізником, що виключає можливість притягнення її до відповідальності на підставі Закону № 2344.

Відповідач відзив на позовну заяву та витребувані ухвалою суду про відкриття провадження у справі докази не подав, представника в судове засідання не направив, про причини його неприбуття суд не повідомив.

У день судового розгляду справи (20.09.2018) до суду надійшло клопотання представника Управління «про перенесення судового розгляду … у звязку з необхідністю витребувати матеріали, які мають суттєве рішення по справі …» (арк. спр. 40).

Згідно з ухвалою про відкриття провадження у справі, відповідач мав надати відзив та документи на його підтвердження протягом пятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали. Копію ухвали Управління отримало 27.08.2018 (арк. спр. 28).

Як вказано у частинах третій-пятій статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідач із заявою про встановлення додаткового строку для подання доказів до суду не звертався.

Згідно з частинами пятою-шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У заяві представника відповідача від 20.09.2018 відсутня інформація про наявність поважних причин, з яких Управління не подало відзив у встановлений судом строк.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Як вказано вище, Управління не повідомило про причини неявки представника.

З урахуванням наведеного, суд, відповідно до частини девятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач, відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (арк. спр. 14), є власником вантажного бортового автомобіля МАЗ 6303 08 (ВЕ8926АХ) та причепу бортового МАЗ 8378 10 (ВЕ6506ХТ), надалі транспорті засоби.

28.04.2018 посадова особа Управління склала Акт № 0004384 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (надалі Акт, арк. спр. 21). Як вказано в Акті, за результатами габаритно-вагового контролю, що був проведений у Миколаївському морському торговельному порту, було встановлено, що повна фактична вага транспортних засобів із пшеницею складає 49,28 т, при тому, що нормативно допустимою є вага 40 т. В Акті міститься інформація відносно автомобільного перевізника: «… автомобільний перевізник ТОВ «Техремресурс» … ». Згідно з Актом, водій від підпису та отримання копії Акту відмовився.

Також, 28.04.2018, посадова особа Управління склала Довідку № 0021256 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (надалі Довідка, арк. спр. 22). Згідно з Довідкою, водій від отримання її копії відмовився.

Акт, Довідку та Розрахунок плати за проїзд від 28.04.2018 (надалі Розрахунок, арк. спр. 23), відповідач мав направити позивачу 29.05.2018 (дата супровідного листа № 3062/30-1-18, арк. спр. 20), проте, за твердженнями позивача (що не були спростовані відповідачем), ці документи вона отримала 24.07.2018 (арк. спр. 15-17), разом із Постановою від 14.06.2018 про застосування адміністративно-господарського штрафу № 056133 (надалі Постанова, арк. спр. 19).

Відповідно до Постанови, позивач була притягнута до адміністративно-господарської відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1 700 грн. на підставі абзаці третього частини першої статті 60 Закону № 2344 за «… надання послуг з перевезень вантажів з перевищенням вагових обмежень без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону, а саме дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів …».

У Постанові відповідач вказав ідентифікаційний номер, що не належить позивачу.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідач не надав доказів, які б свідчили про наявність підстав для винесення Постанови, для визначення позивачу плати за проїзд та не заперечив позов. Цей факт, згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, дав суду підстави кваліфікувати бездіяльність Управління як визнання позову.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, автомобільні перевізники сплачують адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з визначенням, що наведено у статті 1 Закону № 2344, автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Як вказано у статті 33 Закону № 2344, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є субєкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Оскільки відповідач не довів того, що позивач є автомобільним перевізником, суд визнав безпідставним притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративно-господарської відповідальності.

Крім того, згідно із затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 «ОСОБА_2 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є результатом розгляду (за встановленою процедурою) справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а допустимим доказом виявлення факту порушення є відповідний акт перевірки (пункти 21, 24, 27). Управління акт перевірки позивача не надало.

Оскільки Управління не довело наявність фактичних та правових підстав для притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування Постанови.

Відповідно до Розрахунку, Управління визначило плату за проїзд на підставі формули, що приведена у пункті 30, з урахуванням вимог пункту 311 ОСОБА_2 № 879.

У пункті 30 зазначено, що розмір плати залежить зокрема від протяжності маршруту; у пункті 311 вказано, що, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

до 10 відсотків у подвійному розмірі;

на 10-40 відсотків у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків у пятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати за проїзд внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

У ОСОБА_2 № 879 термін «перевізник» відсутній В пункті 2 наведено значення термінів, що вживаються у цьому ОСОБА_2, та вказано, що інші терміни вживаються у значенні, наведеному у Правилах дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

У Правилах дорожнього руху, так як і в Законі України від 30.06.1993 № 3353-ХІІ «Про дорожній рух», термін «перевізник» відсутній.

У Законі № 2344, як вказано вище, наведено визначення терміну «автомобільний перевізник» - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідач не довів допустимим доказом (товарно-транспортною накладною) того, що позивач є автомобільним перевізником (тобто особою, яка може бути зобовязана внести відповідну плату). Більше того, в Акті, з посиланням на товарно-транспортну накладну, посадова особа Управління зазначила, що автомобільним перевізником є ТОВ «Техремресурс».

За таких обставин, у відповідача не було підстав для визначення позивачу плати за проїзд.

Суд зауважив, що доводи позивача про порушення відповідачем ОСОБА_2 № 879 не були спростовані відповідачем. Крім того, Управління не довело дотримання вимог затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 «ОСОБА_2 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» при притягненні позивача до адміністративно-господарської відповідальності. Проте, оскільки матеріалами справи не підтверджена та обставина, що ФОП ОСОБА_1 28.04.2018 виконувала функцію автомобільного перевізника, що виключає як притягнення її до відповідальності за нормами Закону № 2344, так і визначення їй плати за проїзд на підставі ОСОБА_2 № 879, викладені вище обставини, на думку суду, не мають значення для прийняття рішення, тому не оцінювались судом.

Розрахунок не є рішенням субєкта владних повноважень, тому суд визнав такою, що не підлягає задоволенню, позовну вимогу про визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший (не вказаний у попередніх пунктах) спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо визначення позивачу плати за проїзд на підставі Розрахунку.

Судовий збір розподіляється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 12, 19, 77, 139, 205, 241-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Шепеля, 7, м. Новий Буг, Новобузький район, Миколаївська область, 55600, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Укртансбезпеки у Миколаївський області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 39816845) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області від 14.06.2018 № 056133 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

3. Визнати протиправними дії Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області щодо визначення ОСОБА_1 плати за проїзд в сумі 375 євро на підставі розрахунку від 28.04.2018 до акта від 28.04.2018 № 0004384.

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртансбезпеки у Миколаївський області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 39816845) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Шепеля, 7, м. Новий Буг, Новобузький район, Миколаївська область, 55600, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в сумі 704,80 грн., що був сплачений платіжною квитанцією від 14.08.2018 № 203.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна