Справа № 816/1180/16
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року

Київ

справа №816/1180/16

адміністративне провадження №К/9901/7850/18

№К/9901/7849/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчук К.В.

представника відповідача - Гудзя О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги ОСОБА_4 та Прокуратури Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року (суддя Удовіченко С.О. ) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року (головуючий суддя - Любич Л.В., судді - Сіренко О.І. , Спаскін О.А.) у справі

за позовом ОСОБА_4

до Прокуратури Полтавської області,

третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Полтавській області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 26 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Полтавської області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Полтавській області, в якому просив зобов'язати прокуратуру Полтавської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням вже здійснених виплат за цей період.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково.

2.1 Зобов'язано прокуратуру Полтавської області () нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період.

2.2 В іншій частині позовних вимог відмовлено

3. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року набрав чинності 15 липня 2015 року, отже, позивач має право на перерахунок посадового окладу за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року включно відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період. При цьому суди зазначили що, відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України "Про прокуратуру" (як спеціальним нормативним актом), у зв'язку з не внесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Крім того, суди ухвалюючи рішення у справі виходили з правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду України від 22.05.2013, та висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України".

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

4. 31 жовтня 2016 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року.

5. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року в частині задоволення вимог позивача та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

6. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що судами не було застосовано норми, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, зокрема, Бюджетний кодекс України, Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закон України «Про оплату праці», постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року за №505.

7. 01 листопада 2016 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року.

8. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить змінити постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, задовольнивши позов у повному обсязі, скасувати ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року.

9. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що судами не враховано той факт, що ст.81 Закону України «Про прокуратуру» чітко визначено дату, місяць і рік, з якого прокурор повинен отримувати заробітну плату з окладом у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Окрім іншого, позивач посилався на не вірне застосування судами норм матеріального права стосовно відмови йому в стягненні витрат на правову допомогу, яка надавалась останньому адвокатським бюро «Коваленко та партнери» згідно договору №83 від 11.07.2016.

10. Сторонами справи до Суду не надані заперечення на касаційні скарги, що не перешкоджає їх розгляду по суті.

11. Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. З 2008 року ОСОБА_4 працював на різних посадах в органах прокуратури Дніпропетровської області. Наказом від 12 грудня 2013 року № 674к переведений на посаду заступника прокурора Київського району м. Полтави. Наказом від 13 липня 2015 року № 342к з 13 липня 2015 року переведений на посаду прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області. Наказом від 06 жовтня 2015 року № 517к призначений виконувачем обов'язків заступника Лубенського міжрайонного прокурора.

13. Наказом від 14.12.2015 № 816к ОСОБА_4 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Полтавської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, абз. 5 ч. 1 ст. 41, п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

14. З розрахункових листів вбачається, що позивачу за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року прокуратурою Полтавської області заробітна плата нараховувалась виходячи з посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури", зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №763.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

15. Стаття 43 Конституції України: "&?т;…&?у; Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом".

16. Стаття 49 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII (надалі - Закон №1789-XII): Заробітна плата прокурорів складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.

17. Частина 1 статті 12 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII): У системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

18. Частина 1 статті 81 Закону №1697-VII: Заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

19. Частина 3 статті 81 Закону №1697-VII: Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

20. Розділ XII ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону №1697-VII: Цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім: &?т;…&gп; статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року (абзац 3). Визнати такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом: Закон України "Про прокуратуру" &l5;…&g0;, крім &l ;…&?і; частини першої статті 49 &?к;…&g№;, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

21. Розділ XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону №1697-VII: До утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

22. Пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (надалі - Постанова №505): Затвердити схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5. Надати право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: установлювати: &l";…&g4; працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів.

23. Пункт 6 Постанови №505: Видатки, пов'язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

25. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

26. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

27. Частиною 3 статті 81 Закону №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015, встановлено нові розміри посадових окладів прокурорів місцевих прокуратур та передбачено їх поетапне запровадження. Зокрема, за приписами даної норми, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 01.07.2015 по 01.06.2016 складав 10 мінімальних заробітних плат.

28. Враховуючи норми пункту 1-1 розділу XIII "Перехідні положення" Закону №1697-VII у їх взаємозв'язку з нормами абзацу 3 пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону, до 15.12.2015 міські, районні, міжрайонні та районні у містах прокуратури здійснювали повноваження місцевих прокуратур і на цей період за прокурорами відповідних прокуратур зберігався правовий статус, який вони мали до набрання чинності Законом №1697-VII.

29. Так, частина 1 статті 49 Закону №1789-XII, яка була чинною до 14.12.2015, обумовлювала один з елементів правового статусу прокурорів - порядок їх матеріального забезпечення. За змістом наведеної норми, розмір посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років, що є складовими заробітної плати прокурорів, затверджувався Кабінетом Міністрів України.

30. У період з липня по грудень 2015 року схема посадових окладів працівників органів прокуратури визначалась Постановою, у додатку 5 до якої було передбачено розміри посадових окладів працівників районних, міжрайонних, районних у містах з районним поділом та інших прирівняних до них прокуратур. Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи з'ясували ту обставину, що заробітна плата позивачу протягом спірного періоду виплачувалась відповідачем виходячи саме з розмірів посадових окладів, встановлених цією Постановою.

31. З огляду на норми підпункту "в" пункту 5-1 розділу XIII "Перехідні положення" Закону №1697-VII, до набрання чинності абзацом 3 пункту 1 розділу XII цього Закону, тобто, до 15.12.2015, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, могли бути призначені прокурорами місцевих прокуратур виключно за умови успішного проходження ними тестування.

32. Отже, прокурори міських, районних, міжрайонних і районних у містах прокуратур, які до 15.12.2015 здійснювали повноваження місцевих прокуратур, не мали статусу прокурів місцевих прокуратур і, відповідно, на них не поширювали свою дію норми частини 3 статті 81 Закону №1697-VII. Питання оплати праці таких прокурорів визначались частиною 1 статті 49 Закону №1697-VII, а розміри їх посадових окладів були встановлені Постановою Кабінету Міністрів України.

33. Таким чином, у відповідача не було правових підстав здійснювати позивачу нарахування і виплату заробітної плати за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 включно, виходячи з посадових окладів прокурорів місцевих прокуратур, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру", у зв'язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягали.

34. Тому, колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які покладено в основу задоволення позову.

35. Дійсно, Законом №1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, для чого надано строк до 25.01.2015 (враховуючи, що Закон №1697-VII опублікований у газеті "Голос України" від 25.10.2014 №206). Однак, вказана обставина не мала безпосереднього впливу на нарахування і виплату позивачу заробітної плати за спірний період, оскільки на нього, незалежно від факту прийняття Кабінетом Міністрів України відповідної постанови, не поширювались норми частини 3 статті 81 Закону №1697-VII.

36. Колегія суддів Верховного Суду відхиляє посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини по справах "Кечко проти України" від 08.11.2005.

37. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Кечко проти України" від 08.11.2005, Судом зауважено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23).

38. Отже, як вказав Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання, що не мало місця у випадку спірних правовідносин.

39. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

40. Таким чином, оскільки Судом відмовлено в позовних вимогах в повному обсязі, судові витрати (в тому числі витрати на правову допомогу) на користь позивача стягненню не підлягають.

41. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

42. З огляду на викладене, враховуючи те, що висновки суду ґрунтуються на невірному застосуванні норм матеріального права, оскаржувані постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог, касаційна скарга позивача - залишенню без задоволення, а касаційна скарга відповідача - задоволенню.

43. Керуючись статтями 139, 341, 343-345, 349-356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

44. Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

45. Касаційну скаргу Прокуратури Полтавської області - задовольнити.

46. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог.

47. Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року скасувати в частині залишення без змін постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог.

48. В решті постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року - залишити без змін.

49. Повний текст постанови складено 26.11.2018.

50. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

В.М. Шарапа