Справа № 160/7951/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Справа № 160/7951/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд. у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -
24.10.2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області (надалі - відповідач), в якій просить:
- визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, які виразились у не зарахуванні позивачу, ОСОБА_1, часу перебування на інвалідності у звязку з професійним захворюванням та нещасним випадком на виробництві з 22.11.2010 року по 17.09.2015 року до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1, передбаченого ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;
- зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» із зарахуванням до стажу на підземних роботах за Списком №1 часу перебування на інвалідності у звязку з професійним захворюванням та нещасним випадком на виробництві з 22.11.2010 року по 17.09.2015 року та сплатити різницю між належним (перерахованим) розміром пенсії та сплаченим, починаючи з 18.09.2015 року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
В обґрунтування позовної заяви вказано, що відповідачем протиправно незараховані періоди
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/7951/18 передана судді Віхровій В.С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 р. адміністративний позов прийнято до провадження та відкрито спрощене провадження без виклику сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Враховуючи положення ч.4 вказаної статі, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи № 160/7951/18 у спрощеному провадженні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом пятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
23.11.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного звязку надійшло клопотання відповідача про надання додаткового часу для надання відповіді.
Відносно даної обставини суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками отримано представником управління 29.10.2018 р. згідно наявної в матеріалах справи розписки. Ухвалою про відкриття провадження від 26.10.2018 р. відповідачу встановлено строк для надання відзиву протягом 15 днів з дня отримання ухвали, якого, на думку суду, достатньо для належного вивчення доводів позивача, викладених у позовній заяві та надання відповідних пояснень, що стали підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу пенсіонера. З огляду на встановлені КАС України строки розгляду даної категорії справ та положень ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд не вважає поважними доводи субєкта владних повноважень, викладених у клопотанні про надання додаткового часу для надання відзиву, та враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, наведених у згаданому клопотанні, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Згідно матеріалів справи, 17.09.2015 р. позивачу виповнилося 50 років. З 18.09.2015 р. ОСОБА_1 було переведено з одного виду пенсії на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
З 01.10.2017 р. відповідачем було проведено перерахунок пенсії на вимогу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії», за наслідками якого період перебування на інвалідності з 22.11.2010 року по 17.09.2015 року не був врахований до пільгового стажу.
Так, за матеріалами паперової пенсійної справи загальний стаж ОСОБА_3 зараховано по 17.05.2015 р. (період перебування на пенсії по інвалідності з 27.06.2012 р. по 17.09.2015 р. зараховано до загального стажу роботи , що склало 3 роки 2 місяці 21 день), стаж роботи за списком №1 5 років 3 місяці 11 днів, стаж роботи підземних умовах - 13 років 2 місяці 2 дні, в тому числі період навчання за спеціальністю (6 місяців 19 днів) та час перебування на пенсії по інвалідності від трудового каліцтва з 25.10.2014 р. по 31.10.2005 р. (1 рік 7 днів).
Періоди, які зараховано до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п.а ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»:
З 21.07.1986 р. по 10.01.1995 р. список 1 шахтарі;
З 16.01.1995 р. по 19.10.1995 р. список 1 шахтарі;
З 03.11.1995 р. по 14.03.1998 р. список 1 шахтарі;
З 24.03.1998 р. по 26.04.1998 р. список 1;
З 27.04.1998 р. по 30.12.2001 р. список 1;
З 01.01.2002 р. по 06.10.2002 р. список 1;
З 01.01.2003 р. по 28.09.2003 р. список 1;
З 25.10.2004 р. по 31.10.2005 р. перебування на інвалідності від трудового каліцтва.
Періоди, які зараховано до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»:
З 12.12.1985 р. по 30.06.1986 р. навчання за спеціальністю;
З 21.07.1986 р. по 10.01.1995 р. список 1 шахтарі ;
З 16.01.1995 р. по 19.10.1995 р. список 1 шахтарі;
З 03.11.1995 р. по 14.03. 1998 р. список 1 шахтарі;
З 25.10.2004 р. по 31.10.2005 р. перебування на інвалідності від трудового каліцтва.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, у відповідності до сплати страхових внесків були зараховані до страхового стажу періоди роботи, які не були зараховані під час призначення пенсії по інвалідності та при переведенні нам пенсію за віком, а саме:
З 01.05.2004 р. по 31.07.2004 р.;
З 01.11.2005 р. по 21.04.2007 р.;
З 01.05.2007 р. по 30.09.2008 р.;
З 01.08.2010 р. по 21.11.2010 р.
Чинним механізмом нарахування пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, передбачено, що розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувались страхові внески .При обчисленні пенсії для кожного пенсіонера визначається індивідуальний коефіцієнт трудового стажу залежно від кількості відпрацьованих місяців та коефіцієнт заробітної плати.
З 01.08.2018 р. пенсійну справу було відкориговано. За результатами коригування: за даними паперової пенсійної справи, розмір пенсії з 01.08.2018 р. обчислено виходячи із заробітку відповідно періодам зарахованого стажу з 01.06.1991 р. по 31.08.1996 р. (обчислено за допомогою функцій «оптимальний заробіток»), з 01.07.2000 р. по 29.02.2012 р. (168 місяців).
Період перебування на інвалідності від трудового каліцтва з 25.10.2004 р. по 31.10.2005 р., на підставі акту про нещасний випадок від 28.04.1995 р. №6 зараховано до загального стажу та до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Відносно періоду перебування на інвалідності від професійного захворювання з 22.11.2010 р. по 17.09.2015 р. орган пенсійного фонду повідомив, що зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» означений період немає підстав.
Отже, спірною обставиною при розгляді даної справи є встановлення права позивача на зарахування до загального стажу періоду перебування на інвалідності від професійного захворювання з 22.11.2010 р. по 17.09.2015 р.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (надалі Закон №1058).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058 ).
Згідно статті 26 Закону України № 1058 по 31 грудня 2017 року особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.
Частиною 3 статті 114 Закону № 1058 передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і пятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Положення аналогічного змісту містяться в статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.
Згідно абзацу 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1058 час перебування на інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відтак, абзац 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» прямо не повязує право інваліда на зарахування (не зарахування) до пільгового стажу періодів роботи коли він працював, маючи при цьому групу інвалідності, повязану з нещасним випадком на виробництві.
Частиною 3 ст. 45 цього Закону передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ групи. Інвалідність була отримана в результаті виробничої травми та професійного захворювання, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві №6 від 28.04.1995 р., Актом розслідування професійного захворювання від 14.03.2003 р., довідкою про умови праці №444 від 29.11.2004 р. №1366.
Відповідно до листа КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР» №167 від 01.04.2014 р. інвалідність з 22.11.2010 р. по 17.09.2015 р. була встановлена по профзахворюванню та трудовому каліцтву, що підтверджується довідками МСЕК від 27.10.2004 р. №412550, від 27.10.2004 р. №030963, від 22.11.2010 р. №008990, від 22.11.2010 р. №007533, від 02.11.2011 р. №552331, від 02.11.2011 р. №072317, від 04.11.2013 р. №0037696, від 04.11.2013 р. №0007566.
Таким чином, документально підтверджено перебування позивача на інвалідності у звязку із професійним захворюванням та нещасним випадком на виробництві у період з 22.11.2010 р. по 17.09.2015 р.
Враховуючи приписи ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких, мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як 3 розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, суд вважає, що позивач набув право на отримання пенсії саме в такому розмірі.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В рамках адміністративного судочинства:
дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;
бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;
рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 р. по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності дій щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 на підземних роботах всього періоду перебування на інвалідності у звязку з нещасним випадком на виробництві з 22.11.2010 р. по 17.09.2015 р., а відтак позовна вимога 1 підлягає задоволенню.

Крім того, підлягає задоволенню похідна позовна вимога позивача про зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» із зарахуванням до стажу на підземних роботах за Списком №1 часу перебування на інвалідності у звязку з професійним захворюванням та нещасним випадком на виробництві з 22.11.2010 року по 17.09.2015 року з урахуванням того, що судом встановлено неправомірність дій органу пенсійного фонду щодо неврахування спірного періоду до пільгового стажу позивача.

Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 245 КАС України, є саме зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобовязання відповідача здійснити перерахунок зарахувавши спірний період до пільгового стажу буде дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача сплатити різницю між належним (перерахованим) розміром пенсії та сплаченим, починаючи з 18.09.2015 р. з урахуванням раніше виплачених сум пенсії, не можуть бути задоволені, оскільки вказані позовні вимоги направлені на захист прав та інтересів позивача на майбутнє, які ще не є порушеними, тоді як за ст.5 КАС України передбачено захист вже порушених прав і інтересів особи. Крім того, задоволення такої вимоги у повному обсязі в рамках розгляду цієї справи, матиме наслідком втручання у дискреційні повноваження субєкта владних повноважень, а такі дії суду, є неприпустимими.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

За наведених обставин у сукупності, позовна заява підлягає задоволенню в частині визнання неправомірними дії ГУ ПФУ у Дніпропетровській області щодо не зарахування позивачу часу перебування на інвалідності у звязку з професійним захворюванням та нещасним випадком на виробництві з 22.11.2010 року по 17.09.2015 року до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1, передбаченого ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» із зарахуванням до стажу на підземних роботах за Списком №1 часу перебування на інвалідності у звязку з професійним захворюванням та нещасним випадком на виробництві з 22.11.2010 року по 17.09.2015 року.

Такого способу захисту, на думку суду, достатньо для належного відновлення порушеного права позивача в рамках заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246-247, 249, 255, 287, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково;

Визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, які виразились у не зарахуванні позивачу, ОСОБА_1, часу перебування на інвалідності у звязку з професійним захворюванням та нещасним випадком на виробництві з 22.11.2010 року по 17.09.2015 року до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1, передбаченого ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

Зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» із зарахуванням до стажу на підземних роботах за Списком №1 часу перебування на інвалідності у звязку з професійним захворюванням та нещасним випадком на виробництві з 22.11.2010 року по 17.09.2015 р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 26.11.18

Суддя В.С. Віхрова

З оригіналом згідно

Помічник судді Ю.Ю.Ковтун