Справа № 620/3710/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Чернігів Справа № 620/3710/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Палігіна О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича про скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

09.11.2018 ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича (далі - відповідач) та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- скасувати винесену відповідачем постанову від 19.10.2018 ВП №57467421 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 36938,01 грн.;

- стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 36938,01 грн. основної винагороди за виконавчим провадженням №57467421.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з огляду на положення Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, стягнення з нього основної винагороди є неможливим, оскільки фактичного стягнення суми коштів не відбулось.

Ухвалою судді від 19.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Наголосив, що стягнення відповідачем основної винагороди не відповідає вимогам статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункту 19 Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, у встановлений ухвалою суду строк надав відзив на позов та зазначив, що приватний виконавець, крім права стягнути основну винагороду з боржника мав ще й обов'язок її стягнути. Крім того, ним проведено виконавчі дії у спосіб і порядок, визначений Законом України «Про виконавче провадження», для вирішення питання про стягнення заборгованості із боржника, а саме: винесено ряд постанов в рамках виконавчого провадження; направлено запити до уповноважених органів з метою виявлення належного боржнику майна, відкритих рахунків у банках, наявність паспорту для виїзду за кордон, сімейного стану, місця реєстрації проживання, отримання доходів; винесено та направлено до банківських установ платіжні вимоги щодо списання арештованих коштів, тощо. Крім того, зазначив, що кошти в рахунок погашення основної винагороди були стягнуті 30.10.2018 з дозволу позивача.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на таке.

Судом встановлено, що 19.10.2018 до відповідача від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з додатками, яка відповідала вимогам, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» (а.с. 45-47).

У зв'язку з наведеним, 19.10.2018 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57467421 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 31.10.2017 №25497, якою постановлено стягнути з ОСОБА_3 (боржник) на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (стягувач) заборгованість, що виникла по договору кредиту №935/6-005 від 11.01.2007 в загальній сумі 369 380,16 грн. Також пунктом 3 вказаної постанови стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 36 938,01 грн. (а.с. 48).

Крім того, 19.10.2018 відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди за вчинення виконавчих дій в сумі 36 938,01 грн., постанову про арешт майна боржника та складено виклик приватного виконавця №1388 (а.с. 52, 54).

Вказані постанови та запит листами від 19.10.2018 за №1385, №1387 та №1391 направлені позивачу із рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак отримані ним не були, конверт повернувся з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 49-51, 53).

Також відповідачем здійснено організацію та проведення виконавчих дій для стягнення з боржника визначеної виконавчим документом заборгованості, а саме: внесено до відповідних реєстрів інформацію про державну реєстрацію обтяжень рухомого та нерухового майна ОСОБА_3 (а.с. 57-59); на адресу уповноважених органів направлено запити та вимоги про отримання інформації щодо майна, наявних банківських рахунків позивача, тощо (а.с. 60-79); винесено постанову про арешт коштів боржника від 24.10.2018 (а.с. 55-56).

29.10.2018 від стягувача на адресу відповідача надійшла заява про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 80).

30.10.2018 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 964,99 грн., яка надіслана ОСОБА_3 листом від 30.10.2018 за №1500 (а.с. 83-84).

Також 30.10.2018 відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої, частини третьої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 91).

Одночасно, як вбачається з платіжного доручення №708, основна винагорода приватного нотаріуса в сумі 36 938,01 грн. 30.10.2018 стягнута із рахунку ОСОБА_3 в установі банку (а.с. 21).

У зв'язку з наведеним, 31.10.2018 ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, про що складено відповідний акт (а.с. 93), та дізнався про винесення відповідачем 19.10.2018 постанови про стягнення з нього основної винагороди приватного виконавця в сумі 36 938,01 грн.

Вважаючи, на підставі вказаної постанови відповідача, протиправним списання коштів в сумі 36 938,01 грн., ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує такі норми права.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 19 Закону №1404 передбачено право вибору стягувача щодо пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 вказаного Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 45 Закону №1404 у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною третьою статті 45 Закону №1404 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

В свою чергу, основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 31 Закону №1403, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статей 13 та 31 Закону №1403 постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм можна зробити висновок, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону №1403 та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов'язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2018 відповідачем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до пункту 1 частини першої, частини третьої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 91). При цьому, фактичне стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом, тобто примусове виконання виконавчого документу, - не відбулось, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що за відсутності фактичного стягнення з боржника в примусовому порядку суми заборгованості, відсутні правові підстави для стягнення відповідачем з позивача основної винагороди в сумі 36 938,01 грн.

Доводи відповідача, що ним здійснювались дії щодо примусового виконання виконавчого документу шляхом внесення певних даних до реєстрів, надсилання запитів та вимог, а тому ним стягнуто основну винагороду за проведені виконавчі дії, суд вважає необґрунтованими.

Також відповідач наголошував, що стягнення основної винагороди здійснюється у порядку стягнення виконавчого збору, тому відповідно до положень Закону №1404 він правомірно стягнув з ОСОБА_3 вищевказану основну винагороду. Однак, суд з такою позицією не погоджується, оскільки пункт 3 частини першої статті 45 Закону №1404 передбачає, що виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця стягується пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, суд вважає, що відповідач протиправно, з порушенням вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини стягнув із позивача суму основної винагороди за вчинення виконавчих дій, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-243, 246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 14000) до Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_2, 14000) про скасування постанови - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 19.10.2018 ВП №57467421, винесену Приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним Олександром Петровичем.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 36 938 (тридцять шість тисяч дев'ятсот тридцять вісім) грн. 01 коп. основної винагороди за виконавчим провадженням №57467421.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Бородавкіна