Справа № 814/942/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 р.м. ОдесаСправа № 814/942/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Снігурівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про визнання протиправним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Снігурівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області від 16.03.2018 року №12 про відмову у зарахуванні у подвійному розмірі до страхового стажу період роботи з 27.06.1983 року по 01.01.2004 року у Снігурівській виправній колонії (№5), колишня назва - установа ІН-316/5 УМВС України в Миколаївській області.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся в Управління із заявою про зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі період роботи у Снігурівській виправній колонії (№5) відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року. Розглянувши вказану заяву, відповідач своїм рішенням відмовив у її задоволенні. Посилаючись на обґрунтованість своїх вимог у застосуванні до вказаного періоду роботи вищенаведених правил закону, з огляду на те, що вказана установа фактично була перепрофільована в інфекційний лікувальний заклад, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом про протиправність рішення відповідача.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 16.02.2018 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Снігурівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Миколаївської області та одержує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

07.03.2018 року позивач звернувся в Управління із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії із врахуванням пільгового стажу роботи за період з 27.06.1983 року по 01.01.2004 року у Снігурівській виправній колонії №5 відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На підтвердження вимог вказаної заяви позивач надав органу пенсійного фонду довідку Снігурівської виправної колонії №5 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області від 26.02.2018 року №5/4-586, в якій зазначено про перепрофілювання установи ІН-316/05 в лікувальну установу по лікуванню засуджених, хворих на туберкульоз легень.

Рішенням Снігурівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області від 16.03.2018 року №12 відмовлено позивачу у перерахунку раніше призначеної пенсії.

Як на підставу для відмови у задоволенні вимог позивача, Управління послалось на те, що наданими документами не підтверджено вказаний період роботи ОСОБА_2 в інфекційному закладі охорони здоров'я, у зазначений період Установа не мала статусу інфекційного закладу охорони здоров'я, у зв'язку з чим положення ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на позивача не розповсюджуються.

Не погоджуючись із рішенням Управління, посилаючись на його необґрунтованість і неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про наявність обставин для зарахування спірного стажу роботи у подвійному розмірі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому рішення Управління є правомірним і підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів з висновками суду першої погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року №1645-III визначено, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров'я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров'я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності.

Згідно роз'яснень Міністерства охорони здоров'я України від 27 січня 2010 року №05.03-18-54/973 «інфекційний заклад (відділення)» є заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону України від 10.07.2003 року №1110-IV) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Пунктом 1 Переліку закладів охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24.12.2004 року №247 (який діяв у період спірних робіт), до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу віднесено спеціалізовані - туберкульозна лікарня. Цим же переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю, називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення).

Вказані положення наказу Державного департаменту з питань виконання покарань від 24.12.2004 року №247 кореспондуються із приписами Переліку закладів охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.03.2013 року №499/5.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу МВС УРСР від 27.06.1983 року №0119 виправно-трудова колонія (№5) (установа ІН 316/5 УВС Миколаївського облвиконкому) з 01.07.1983 року перепрофільована в установу виконання покарань для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення - 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих засуджених на лікування в ВТК №5 зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідності з вимогами наказу МВС УРСР №0230-1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР.

Переліком спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз, затвердженим Наказом МВС України від 11 жовтня 1994 року №556, установа ІН 316/5 УМВС України в Миколаївській області визначена як спеціалізована, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режиму ув'язнення та неповнолітні чоловічої статті, хворі на активну форму туберкульозу.

Аналогічне визначення установи зазначено у Переліку, затвердженому наказом МВС України №836 від 3 грудня 1996 року.

На підставі наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України» від 29 листопада 1999 року №165 установа ІН-316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5).

Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України» від 1 вересня 2000 року №200 Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5), перейменована в Снігурівську виправну колонію Миколаївської області (№5) на правах лікувальної, загального режиму, планове наповнення - 1 450 осіб (у тому числі - міжобласна туберкульозна лікарня на 340 ліжок), чоловіча.

Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань «Про організаційно-штатні питання» від 12 лютого 2004 року №28 вводиться в дію нове найменування Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) - лікувальний заклад середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення 1 250 осіб.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 2 квітня 2009 року №59 «Про організаційно-штатні посади» введено в дію нове найменування Снігурівська виправна колонія Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення 610 осіб.

Наказом Державної пенітенціарної служби України «Про організаційні штатні питання по установах виконання покарань, їх підприємствах та слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області» від 18 червня 2012 року №427 Снігурівська виправна колонія №5 Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) реорганізована у Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5) й значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз).

Згідно наказу Державної пенітенціарної служби України «Про організаційно-штатні питання» від 5 серпня 2014 року №427/ОД Снігурівська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз) середньоспискова чисельність - 510 осіб (у тому числі арештний дім при установі та дільниця слідчого ізолятора) перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5), - спеціалізовану туберкульозну лікарню, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), середньоспискова чисельність - 410 осіб (у тому числі арештний дім при установі та дільниця слідчого ізолятора).

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016 року №3679/3/5 Снігурівська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5), - спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), середньоспискова чисельність - 410 осіб (у тому числі арештний дім при установі та дільниця слідчого ізолятора) перейменована в держану установу «Снігурівська виправна колонія (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня».

Зазначене підтверджено, у тому числі, довідкою Снігурівської виправної колонії №5 - спеціалізована туберкульозна лікарня від 26.02.2018 року №5/4-586.

Таким чином, з липня 1983 року у Снігурівській виправній колонії №5 утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконує функції інфекційного закладу охорони здоров'я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Відповідно до відомостей трудової книжки, позивач з 10.07.1978 року по 16.08.2017 року працював на посаді водія в установі ІН-316/П-21, яку у 1980 році було реорганізовано в заклад ІН-316/5, в 1999 році - в Снігурівську виправну колонію №5 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області, а в 2012 році - у Снігурівську виправну колонію УДПС України в Миколаївській області, у 2014 році - перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5) - спеціалізовану туберкульозну лікарню, у 2016 році - в Держану установу «Снігурівська виправна колонія (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня».

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що Снігурівська виправна колонія №5 Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, де працював позивач, є інфекційним закладом, а тому відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» оспорюваний за цим позовом період роботи підлягає зарахуванню у подвійному розмірі.

Оскільки доводи відповідача про те, що вказана установа в момент роботи в ній позивача не була інфекційним закладом (відділенням) охорони здоров'я є безпідставними, колегія суддів вважає, що рішення суб'єкта владних повноважень не відповідає критерію обґрунтованості та правомірності, у зв'язку із чим не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність обставин для задоволення позову.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на те, під час розгляду справи апеляційний суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у зарахуванні позивачу певного періоду робіт згідно приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення є висновок про скасування неправомірного рішення суб'єкта владних повноважень із зобов'язанням органу пенсійного фонду вчинити дії на виконання вимог закону.

Враховуючи наведене, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 до Снігурівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про визнання протиправним рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Снігурівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області від 16.03.2018 року №12.

Зобов'язати Снігурівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області зарахувати ОСОБА_2 до страхового стажу період роботи з 27.06.1983 року по 01.01.2004 року у Снігурівській виправній колонії (№5), колишня назва - установа ІН-316/5 УМВС України в Миколаївській області, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 26.11.2018 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль