Справа № 0940/2258/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"28" листопада 2018 р. справа № 0940/2258/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши матеріали подання старшого державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про заміну стягувача у виконавчому провадженні, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду, 26.11.2018, від старшого державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області надійшло подання про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП №53247366 з виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) в сумі 7433,62 грн на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантье" за кредитним договором №V04.116.74417 від 22.12.2015.

У вказаному поданні, старший державний виконавець просить суд замінити стягувача у виконавчому провадженні, так як 28.02.2017 року між ТОВ "Фінасова компанія "Серет", яке 29.06.2017 року змінило найменування на ТОВ "Нью Файненс Сервіс", та ТОВ "Факторингова компанія "Рантье" укладено договір факторингу, згідно з яким, останнє відступило фактору право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Вивчивши подання державного виконавця, суд зазначає таке.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України), суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (надалі, також - ЄСПЛ) поняття «суд, встановлений законом» передбачає розуміння суду, як юрисдикційного органу, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Цей орган має бути встановлений законом. ЄСПЛ у рішеннях наголосив, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді («Coeme та інші проти Бельгії» № 3249296 та ін., рішення від 22 червня 2000 року, «Gurov проти Молдови» № 3645502, рішення від 11 липня 2006 року, «Олександр Волков проти України» № 21722/11, рішення від 9 січня 2013 року, «DMD Group A.S. проти Словаччини» № 1933403, рішення від 5 жовтня 2010 року, «Сокуренко і Стригун проти України» №№ 29458/04 та 29465/04, рішення від 20 липня 2007 року).

Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що державний виконавець в поданні, обґрунтовуючи необхідність замінити сторону виконавчого провадження посилається на частину 1 статті 264 КАС України, пункт 1 частини 1 статті 512 ЦК України та частину 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Слід звернути увагу, що Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII не конкретизовано який саме суд (суд якої юрисдикції) повинен розглядати заяви державного виконавця про заміну сторони її правонаступником, в свою чергу, на думку суду, визначення повноважного суду в даних правовідносинах покладається на процесуальні закони.

Суд зазначає, що статтею 264 КАС України, на яку посилається в поданні державний виконавець, визначалася процедура заміни сторони виконавчого провадження включно до 15.12.2017. Натомість, на момент звернення державного виконавця з поданням, діючою редакцією КАС України процесуальні питання заміни сторони виконавчого провадження передбачені статтею 379 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Таким чином, КАС України чітко регламентує «суд» який може замінити сторону виконавчого провадження, а саме той, який розглядав справу як суд першої інстанції. Тобто, процесуальним законом надано повноваження адміністративним судам розглядати питання заміни сторони виконавчого провадження виключно у справах, які були в провадженні відповідного адміністративного суду і ними розглянуті. Вказане також підтверджується назвою Розділу IV «Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах».

Таким чином, виходячи із діючої на момент звернення із поданням, тобто 26.11.2018, статті 379 КАС України, до повноважень адміністративних судів не належить розгляд подання державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження відкритого на підставі вчиненого виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості.

Натомість, таке право передбачене Цивільним процесуальним кодексом України (надалі, також - ЦПК України).

Главою VI ЦПК України врегульовано процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Тому, на думку суду, процесуальні питання щодо виконання виконавчого напису нотаріуса входять в межі регулювання Главою VI ЦПК України.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 442 Глави VI ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Окрім цього, суд приймає до уваги, що предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції. За загальним правилом основний спосіб розмежування предметної юрисдикції полягає в розмежуванні за видом спірних правовідносин.

Відповідно до матеріалів подання державного виконавця, відносини між сторонами вищезгаданого виконавчого провадження є цивільно-правовими як такі, що виникли внаслідок невиконання умов кредитного договору №V04.116.74417 від 22.12.2015 фізичною особою ОСОБА_1.

Згідно з частиною 2 статті 167 КАС України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

За наведеного та вказаних правових норм, заява державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області у формі подання про заміну сторони виконавчого провадження є очевидно безпідставною в частині визначення повноважного суду щодо розгляду такого подання.

З огляду на вищевказане, з набранням чинності 15.12.2017 нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України відсутні правові підстави для розгляду даного подання в порядку, встановленому статтею 379 КАС України, а відтак останнє підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Керуючись статтями ч.2 ст.167, 241, 248, 256, 295, 379 підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 12.11.2018 за №7807 про заміну стягувача у виконавчому провадженні, поданого 26.11.2018, - повернути заявнику без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.