Справа № 803/961/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1259/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року, ухвалене суддею Костюкевичем С.Ф. у м.Луцьку Волинської області, повний текст якого складений 08 серпня 2018 року, у справі № 803/961/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2018 року позивач - фізича особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Волинській області, у якому просила скасувати податкові повідомлення-рішення № від 19.02.2018, № від 19.02.2018, вимоги № від 19.02.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № від 19.02.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про помилковість висновків податкового органу про заниження податку з доходів фізичних осіб під час здійснення господарської діяльності, як наслідок вказує на неправомірність донарахування грошових зобов»язань та застосування штрафних санкцій.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 19.02.2018 № в частині грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 437186,85 грн, в тому числі за основним платежем - в сумі 349749,47 грн, та за штрафними санкціями - в сумі 87437,38 грн, та № в частині грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 33479,96 грн, в тому числі за основним зобов'язанням - в сумі 26783,97 грн, та за штрафними санкціями в сумі 6695,99 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Волинській області від 19.02.2018 № про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 48419,11 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 19.02.2018 № про застосування штрафних санкцій в частині в сумі 12554,15 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що з наявних в матеріалах справи доказів, які не були взяті до уваги контролюючим органом при проведенні перевірки, підтверджується вартість витрат всього на загальну суму 2727053,70 грн за 2015 рік, при тому, що задекларовано підприємцем витрат за 2015 рік на загальну суму 2895264 грн. Таким чином різниця становить 168210,30 грн, яку позивачем не підтверджено в ході судового розгляду справи та не надано письмового підтвердження таких витрат.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що витрати в розмірі 2727053,70 грн, які позивач понесла у результаті ведення господарської діяльності за 2015 рік правомірно включено до складу витрат, а тому вони підлягають врахуванню під час визначення чистого оподатковуваного доходу та нарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб та інших нарахувань, як і витрати за 2016 рік в сумі 3221652,78 грн.

Відтак податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині нарахування грошовових зобов'язань підлягають визнанню протиправними та скасуванню в цій частині.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвали нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає що позивачем для перевірки не надано всі первинні документи на вимогу податкового органу щодо понесених витрат, які були попередньо задекларовані в звітності за 2014-2016 роки. Відповідно перевірка проведена по деклараціях, поданих платником та частково наданих документах. Судом не надано оцінки обставинам, що податковим законодавством передбачено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для ненадання документів, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, у встановлені Податковим кодексом України терміни, а саме виїмка документів або інше вилучення правоохоронними органами. Вважає, що долучені по позовної заяви документи є недостатніми для врахування суми витрат. Додані авансові звіти свідчать лише про подобові витрати, однак не вказують на походження даних коштів, свідчать лише про завершення виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт і не ідентифікують до якого договору вони відносяться.

При цьому завищення витрат за статтями «добові у господарській діяльності» та «інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» виникло у зв'язку з ненаданням ФОП до перевірки первинних облікових документів, які підтверджують зв'язок понесених витрат із здійсненою господарською діяльністю, та на підставі яких ним були сформовані ці витрати, що є фактом не зберігання таких облікових документів, чим порушено п.44.3 ст.44 ПК України.

Позовна заява не містить посилань на конкретні документи, які підтверджують показники в наданих деклараціях, відповідно з заяви не вбачається який саме документ податковим органом не взято до уваги та на підставі чого позивач його подає як доказ.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями (далі - ПК України).

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

В розумінні п.75.1.2 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, з 26.12.2017 по 17.01.2018 Головним управлінням ДФС у Волинській області проведено планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість з 01.12.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016, про що складено акт № 1273/03-20-13-07/НОМЕР_1 від 24.01.2018.

Зокрема, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

-п. 44.1 ст. 44, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму - 374 981,02 грн, в тому числі за 2015 рік - 185 447,15 грн та за 2016 рік - 189 533,87 грн;

-п. 2 ч. 1 ст. 7, п.п. 2, 3, 9 ст. 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донарахованню підлягає єдиний внесок на загальну суму 110 609,52 грн, в тому числі за 2015 рік - на 47 838,78 грн та за 2016 рік - 62770,74 грн;

-пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп.1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX перехідних положень ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на 29 307,12 грн, в тому числі за 2015 рік - 13 512,63 грн та за 2016 рік - 15 794,49 грн.

На підставі акта перевірки Головним управління ДФС у Волинській області 19.02.2018 винесено:

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 468 726,28 грн, з яких 374 981,02 грн - за основним платежем та 93 745,26 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 170 грн;

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 36 633,90 грн, з яких 29 307,12 грн - за основним платежем та 7 326,78 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 19.02.2018 року № на суму 110 609,52 грн

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 26 905,78 грн.

ФОП ОСОБА_1, погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями від 19.02.2018 № про застосовання штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн та від 19.02.2018 №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 170 грн, сплатила визначені ними суми нарахованих грошових зобов»язань.

Водночас, не прогоджуючись із рештою винесених Головним управлінням ДФС у Волинській області податкових повідомлень-рішень, вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, позивач оскаржила їх в адміністративному порядку до ДФС України.

За наслідками розгляду скарги рішенням ДФС України від 17.04.2018 №5545/М/99-99-1102-0225 «Про результати розгляду скарги» така була залишена без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 19.02.2018, № від 19.02.2018, вимогу № від 19.02.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № від 19.02.2018 протиправними, звернулась до суду з вимогою про їх скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Зі змісту акту перевірки слідує, що перевіркою визначення витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу (документально підтверджених) за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, встановлено їх завищення за 2015-2016 роки на загальну суму 1953 807,71 грн, в тому числі за 2015 рік - на 900 841,75 грн та за 2016 рік - на 1052 965,96 грн.

Так, в розумінні п.164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Пунктом 177.1 статті 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов»язаних з отриманням доходів, належать:

-витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об»єкта витрат (тобто собівартість придбаних для подальшої реалізації товарів) (пп.177.4.1);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов»язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов»язкове страхування життя або здоров»я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп.177.4.2);

- суми податків, зборів, які пов»язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов»язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця (пп. 177.4.3 п.177.4 ст.177 в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов»язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв»язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов»язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов»язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп.177.4.4).

Відповідно до пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця документально не підтверджені витрати.

Згідно з п.177.10. ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», самозайняті особи заносять до Книги відомості у відповідному порядку, при цьому у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо; у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Таким чином, витрати фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, повинні бути підтверджені зазначеними первинними документами, в тому числі, про оплату вартості товарів.

З аналізу наведених норм слідує, що фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманням доходів, перелік яких визначено у пунктах 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Позивач покликається на те, що до перевірки були надані авансові звіти та підтверджуючі витрати документи за 2014-2016 роки, проте ревізорами вони були взяті і відображені у акті перевірки вибірково та на значно меншу суму від поданих фактичних витрат, що мало наслідком подання позивачем заперечення на акт перевірки, в якому із зазначенням про необхідність бути присутнім на розгляді заперечень для подання решти неврахованих перевіркою документів по фактичних витратах, які у зв'язку із значною кількістю первинних документів, що підтверджують витрати, позивач не може додати до заперечень.

Вказані заперечення до акта перевірки були отримані податковим органом 05.02.2018.

Податковим органом направлявся лист до позивача за №568 від 07.02.2018 з повідомленням про розгляд заперечень до акту перевірки на 13.02.2018 о 15 год, однак на розгляд суду доказів вручення позивачу зазначеного листа не надано. Оскільки позивач чи її представник на розгляді заперечень не були присутні, відповідачем були прийняті оскаржувані рішення на підставі наявних документів.

Оскільки лише про частину понесених позивачем витрат зазначено в акті перевірки, докази про іншу частину валових витрат у формі авансових звітів, доданих до них чеків, посвідчень про відрядження водіїв та платіжних доручень всього на загальну суму 2727053,70 грн за 2015 рік та на суму 2942 400,48 грн за 2016 рік було подано безпосередньо до суду.

Позивач підтверджує, що за 2016 рік фактичні витрати є більшими від задекларованих у річній декларації.

Крім того позивачем не заперечується, що за 2015 рік структура понесених витрат є меншою від задекларованих підприємцем в річній декларації, а саме в декларації зазначила підприємець 2895264 грн витрат, а подано документів по витратах лише на 2727050,70 грн. Тому вважає, що лише з цієї різниці - 168210 грн контролюючий орган мав право нарахувати порушення.

Водночас покликається на те, що вимогу ревізорів про необхідність подання документів, що підтверджують показники господарської діяльності у встановленому законодавством порядку від відповідача ФОП ОСОБА_1 не отримувала.

Згідно з пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПК України (в редакції на момент здачі авансових звітів) податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме:

а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом.

Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), і обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об'єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі і електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов'язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Включаються до оподатковуваного доходу вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, суми «чайових», за винятком випадків, коли суми таких «чайових» включаються до рахунку згідно із законами країни перебування, а також плата за видовищні заходи.

До оподатковуваного доходу не включаються також витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 80 євро за кожен календарний день такого відрядження за офіційним обмінним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України, в розрахунку за кожен такий день.

Кабінетом Міністрів України окремо визначаються граничні норми добових для відрядження членів екіпажів суден/інших транспортних засобів або суми, що спрямовуються на харчування таких членів екіпажів замість добових, якщо такі судна (інші транспортні засоби):

провадять комерційну, промислову, науково-пошукову чи риболовецьку діяльність за межами територіальних вод України;

виконують міжнародні рейси для провадження навігаційної діяльності чи перевезення пасажирів або вантажів за плату за межами повітряного або митного кордону України;

використовуються для проведення аварійно-рятувальних та пошуково-рятувальних робіт за межами митного кордону або територіальних вод України.

Суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, визначаються Кабінетом Міністрів України. Сума добових для таких категорій фізичних осіб не може перевищувати суму, встановлену цим підпунктом.

Сума добових визначається в разі відрядження:

-у межах України та країн, в'їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в'їзд), - згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами;

-до країн, в'їзд громадян України на територію яких здійснюється за наявності візи (дозволу на в'їзд), - згідно з наказом про відрядження за наявності документальних доказів перебування особи у відрядженні (відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування особи у відрядженні).

За відсутності зазначених відповідних підтвердних документів, сума добових включається до оподатковуваного доходу платника податку.

Будь-які витрати на відрядження не включаються до оподатковуваного доходу платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає.

Якщо згідно із законами країни відрядження або країн, територією яких здійснюється транзитний рух до країни відрядження, обов»язково необхідно здійснити страхування життя або здоров'я відрядженої особи чи її цивільної відповідальності (у разі використання транспортних засобів), то витрати на таке страхування не включаються до оподатковуваного доходу платника податку.

За запитом представника контролюючого органу роботодавець/сторона, що відряджає, забезпечує за власний рахунок переклад підтвердних документів, виданих іноземною мовою;

б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, у встановлених межах, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Із наявних в матеріалах справи доказів судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами у справі, що підстави для збільшення позивачу зобов»язань з податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору ґрунтуються на одних і тих же висновках, що й про заниження позивачем у 2015 році чистого оподатковуваного доходу як бази оподаткування вказаними податками і зборами. Водночас ревізорами відповідача не встановлено порушень законодавства у позивача при формуванні показників доходу в перевірених податкових періодах.

Натомість, акт перевірки містить висновок про те, що у вказаних періодах позивач завищив витрати, що призвело до заниження чистого доходу.

В додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік ФОП ОСОБА_1 було задекларовано в тому числі: вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції 2895 264 грн, та за 2016 рік - 3213965 грн.

На підтвердження вартості витрат позивачем на розгляд суду надано копії авансових звітів та платіжних доручень за 2015-2016 роки, що не були враховані контролюючим органом при проведенні перевірки, всього на загальну суму 2727053,70 грн - за 2015 рік.

Оскільки підприємцем задекларовано витрат за 2015 рік на загальну суму 2895 264 грн, сума непідтверджених позивачем витрат становить 168210,30 грн.

Водночас оскільки витрати в розмірі 2727053,70 грн, які позивач понесла у результаті ведення господарської діяльності за 2015 рік правомірно включено до складу витрат, такі підлягають врахуванню під час визначення чистого оподатковуваного доходу та нарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб та інших нарахувань, як і витрати за 2016 рік в сумі 3221652,78 грн.

Відтак, виходячи з суми непідтверджених витрат, правомірним є збільшення позивачу грошового зобов'язання податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2015 рік за заниження ФОП ОСОБА_1 чистого доходу за 2015 рік з суми 168210,30 грн - в розмірі 25231,55 грн за основним платежем (168210,30 грн х 15%) та 6307, 88 грн. - за штрафними санкціями (25231,55 грн х 25%).

Натомість донарахування відповідачем оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 19.02.2018 грошового зобов»язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 437186,85 грн, в тому числі за податковим зобов'язанням в сумі 349749,47 грн, та 87437,38 грн - за штрафними санкціями, колегія суддів вважає протиправним, що має наслідком його скасування в цій частині.

Щодо правомірності висновків контролюючого органу про заниження позивачем військового збору та необхідності донарахування позивачу єдиного внеску, колегією суддів враховано наступне.

Так, відповідно до підпунктів 1.1, 1.2, 1.4 та 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (з урахуванням змін, внесених Законом України від 31 липня 2014 року №1621-VII) платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, а саме, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, тобто, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

З урахуванням наведених норм, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

В розумінні п.4 ч.1 ст. 4 Закон №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Статтею 6 Закону №2464-VI покладено обов'язок на платників єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч.3 ст.7 Закону №2464-VI).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.11 ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст. 5 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п.2 та п.3 ч.1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Оскільки заниження доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується військовий збір, та заниження суми військогового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відбулось за рахунок заниження чистого оподатковуваного доходу в результаті завищення витрат, пов'язаних з отриманням доходу, колегія суддів приходить до висновку про правомірність донарахування податковим органом грошових зобов'язань з єдиного внеску та військового збору від здійснення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 лише виходячи з суми непідтверджених витрат 168210,30 грн.

Таким чином, виходячи з суми непідтверджених витрат за 2015 рік, позивачу підлягає донарахуванню військовий збір за 2015 рік в розмірі 2523,15 грн за основним платежем (168210,30 х 1,5%) та 630,79 грн - за штрафними санкціями (2523,15 грн х 25%).

Натомість збільшення відповідачем оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 19.02.2018 грошового зобов»язання із сплати військового збору із підтвердженої суми складу витрат за 2015 рік (2727053,70 грн) в розмірі 33479,96 грн, в тому числі за основним зобов'язанням в сумі 26783,97 грн, та 6695,99 грн - за штрафними санкціями, колегія суддів вважає протиправним, що має наслідком його скасування в цій частині.

Водночас виходячи з суми непідтверджених витрат за 2015 рік, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015 рік підлягає донарахуванню лише в розмірі 47838,78 грн за основним платежем (89995 грн максимальна ставка ЄСВ за 2015 рік 42156,36 грн задекларованого ЄСВ позивачем) та 14351,63 грн - за штрафними санкціями (47838,78 грн х 30%).

З урахуванням наведеного, донарахування у вимозі від 19.02.2018 № про сплату боргу (недоїмки) суми в розмірі 48419,11 грн та нарахування позивачу штрафних санкцій в сумі 12554,15 грн відповідно до рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 19.02.2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині нарахування грошових зобов'язань є протиправними, що має наслідком скасування вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій в цій частині.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішеннь, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій лише в частині підтверджених витрат позивача, пов'язаних з отриманням доходу.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року у справі № 803/961/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 26.11.2018.