Справа № 280/1419/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 280/1419/18

Головуючий у 1-й інстанції: Янчук В.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

28 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу начальника Коростишівського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Житомирській області Новаковця Миколи Адамовича на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Коростишівського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області в особі начальника Новаковця Миколи Адамовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Коростишівського районного суду Житомирської області з позовом до Коростишівського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області в особі начальника Новаковця Миколи Адамовича про визнання неправомірних дій головного спеціаліста Коростишівського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області Савенець О.Б. щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЖТ 032247 від 12.09.2018.

Також, позивач просила визнати неправомірними дії начальника Коростишівського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Житомирській області Новаковця Миколи Адамовича щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МЖТ 032247 від 12.09.2018 та визначення штрафу в розмірі 3 400 грн. відносно позивачки та скасувати постанову ПН МЖТ 032247 від 12.09.2018 начальника Коростишівського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Житомирській області Новаковця Миколи Адамовича про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3 400 грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. за ч.1 ст.203 КУпАП.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.11.2018 позов задоволено частково, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ПН МЖТ № 032247 від 12.09.2018, складену начальником Коростишівського РВ УДМС Новаковцем М.А. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп., а справу направити на новий розгляд. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Разом з тим, в частині відмови у задоволенні позову, відповідач погоджується з рішенням суду першої інстанції, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, позивач надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, відповідач надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги та жоден з учасників справи в судове засідання не з'явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, за наслідками розгляду протоколу серії ПР МЖТ 032247 від 12.10.2018 (а.с.29), начальник Коростишівського РВ УДМС Новаковець М.А. 12.09.2018 прийняв постанову серії ПН МЖТ №032247, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 3400 гривень (а.с.48 ).

Відповідно до вищезазначеної постанови, ОСОБА_3 , з 27.08.2018 по теперішній час проживала за недійсною посвідкою на постійне проживання в Україні , так як по досягненню 45 річного віку вчасно її не обміняла, що є порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Винесенню оскаржуваної постанови передувало складення головним спеціалістом Коростишівського РВ УДМС України в Житомирській області Савенець О.Б. протоколу про адміністративне правопорушення від 12.09.2018.

Згідно з паспортом № НОМЕР_1 тип - Р, код UZB виданого 23.07.2018, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою Республіки Узбекистан ( а.с.30-31)

Відповідно до копії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 27.05.2003, яка видана безстроково, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 2000 р. приїхала з Узбекистану та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.8).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваної постанови не було перевірено про наявність умислу в діях ОСОБА_3 на вчинення адміністративного правопорушення, та не надано належної оцінки поясненням позивача щодо отримання нею нового біометричного паспорта громадянина Республіки Узбекистан - 07.09.2018 та відповідно звернення її за обміном посвідки. Суд констатує, що з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення випливає, що відповідачем при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення. При притягненні до адміністративної відповідальності не було в повній мірі з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення її до адміністративної відповідальності. Враховуючи викладене, суб'єктом владних повноважень не надано і судом першої інстанції не встановлено достатніх доказів винуватості позивача, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що оспорювану постанову слід скасувати.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, проживання іноземця в Україні за недійсними документами є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.203 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративне стягнення накладено на позивача у зв'язку з тим, що остання проживала на території України за недійсними документами на право проживання в Україні.

Згідно з ст.26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Відповідно до п.п.6, 8, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Як зазначено в ч.3 ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч.1 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №198 затверджено Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання (що був чинний на момент видачі позивачу тимчасової посвідки на постійне проживання), відповідно до п.8 якого посвідка підлягає обміну при досягненні особою 25- і 45-річного віку.

Згідно з п.9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251, строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Відповідно до п.16 наведеного Порядку посвідка, обмін якої не проведено в зазначені строки, визнається недійсною.

Таким чином, у випадку не здійснення обміну посвідки на постійне місце проживання при досягненні особою 45-річного віку, така посвідка визнається недійсною.

Колегія суддів зазначає, що саме посвідка на постійне проживання є тим документом, який підтверджує право іноземця на постійне проживання в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що тимчасова посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 видана позивачу 27.05.2003, та підлягала обміну при досягненні ним 45-річного віку, однак визначених законодавством України дій щодо обміну вказаної довідки позивачем здійснено не було, у зв'язку з чим така посвідка є недійсною. Наведене свідчить, що громадянка Узбекистану ОСОБА_3 проживає в Україні за недійсними документами, що є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.203 КУпАП.

Повноваження щодо накладення стягнення за порушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, надано відповідачу, згідно з вимогами ст.222-2 КУпАП.

Враховуючи, що передбачене ч.1 ст.203 КУпАП правопорушення є триваючим, та виявлене відповідачем 12.09.2018, постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЖТ 032247 від 12.09.2018 винесена відповідачем в межах строку, встановленого ст.38 КУпАП.

Згідно з ст.71 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чиє підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені 203 - 206-1, розглядаються протягом доби.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем не було перевірено про наявність умислу в діях ОСОБА_3 на вчинення адміністративного правопорушення, та не надано належної оцінки поясненням позивача щодо отримання нею нового біометричного паспорта громадянина Республіки Узбекистан - 07.09.2018 та відповідно звернення її за обміном посвідки.

Суд першої інстанції дійшов таких висновків з пояснень позивача щодо дат звернення до посольства Республіки Узбекистан про заміну паспорта та його отримання, відповідно в квітні та вересні 2018 року, до Коростишівського РВ УДМС у Житомирській області в травні 2018 року щодо заміни посвідки. Разом з цим, 26.11.2018 позивач надає відзив на апеляційну скаргу та додатки до відзиву, які містять необхідні документи, що підтверджують пояснення позивача в суді першої інстанції. Крім того, згідно довідки посольства Республіки Узбекистан в Україні від 16.11.2018 №591/2-34 позивач дійсно отримала біометричний паспорт НОМЕР_1 громадянина Республіки Узбекистан 07.09.2018.

На противагу цьому, при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.203 КУпАП , начальник Коростишівського РВ УДМС у Житомирській області керувався неоспорюваними фактами, зокрема:

- дата досягнення позивачкою 45-ти років - ІНФОРМАЦІЯ_2;

- дата виготовлення біометричного паспорта - 23.07.2018;

- дата звернення до Коростишівського РВ УДМС у Житомирській області з повним пакетом документів щодо заміни посвідки на постійне проживання в Україні - 12.09.2018.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідач мав розглянути справу протягом доби, як передбачено ст.277 КУпАП то позивач не мала можливості надати усі необхідні документи, які б спростували або пом'якшили її відповідальність.

Таким чином, хоча відповідач надав суду докази, які, на його думку, підтверджують законність рішення, суд апеляційної інстанції здобув докази (позивачем надано), які можуть спростувати або пом'якшити відповідальність особи в межах даної адміністративної справи, а тому висновок суду першої інстанції щодо скасування постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення ПН МЖТ №032247 від 12.09.2018 та направлення справи на новий розгляд є правомірним.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

А тому, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу начальника Коростишівського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Житомирській області Новаковця Миколи Адамовича залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.