Справа № 522/15958/18
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/1353/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Ігоріса до інспектора Управління патрульної поліції в Херсонській області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.09.2018 року звернувся до суду з позовом, який було уточнено 28.09.2018 року, до інспектора Управління патрульної поліції в Херсонській області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та просив:

- визнати дії інспектора Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови серії НК №952596 від 22.08.2018 року в справі про адміністративне правопорушення по відношенню до ОСОБА_1 Ігоріса протиправними;

- постанову серії НК №952596 від 22.08.2018 року в справі про адміністративне правопорушення по відношенню до ОСОБА_1 Ігоріса за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити.

В обґрунтування позову вказано, що він, 22.08.2018 року керував транспортним засобом BMW X-5, д.н.з.НОМЕР_1, та на автошляху М-17 «Херсон-Джанкой-Керч» був зупинений інспектором УПП в Херсонській області ДПП ОСОБА_2 Після зупинки, без представлення, повідомлення про причину зупинки та предявлення доказів порушення, інспектор забрав документи і з посиланням на порушення пп.б п.9.2. ПДР, зазначила, що має скласти відносно нього постанову про адміністративне правопорушення. Позивач вважає, що не вчиняв жодного правопорушення, так як не здійснював маневрів передбачених пп.б п.9.2. ПДР, а саме перестроювання, поворот або розворот. Натомість, ним було здійснено обїзд перешкоди (ями/вибоїни). Вважає, що рухаючись на великій, але допустимій швидкості та приймаючи до уваги кут огляду із салону автомобіля відповідну перешкоду неможливо помітити заздалегідь та подати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, як це вказано у п 9.2. ПДР. Отже, здійснення ним обїзду, виконання якого не могло бути передбачене, було необхідне для усунення загрози життю та здоровю як самого позивача та його неповнолітніх дітей, запобіганню пошкодженню самого авто, що має бути кваліфіковано, як дії вчинені у стані крайньої необхідності. Незважаючи на надані позивачем пояснення, без збирання жодних доказів, без жодної фіксації порушення позивачем ПДР, без складання протоколу та без задоволення заявлених згідно до ст.268 КУпАП клопотань про бажання скористатися правовою допомогою та ін., відповідачем було складено оскаржену постанову серії НК №952596 від 22.08.2018 року, де встановлено порушення ним пп.б п.9.2. ПДР та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Позивач вважає, що для притягнення до адміністративної відповідальності необхідна вина водія, наявність події та складу адміністративного правопорушення,

Ухвалою суду від 17.09.2018 року адміністративний позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

28.09.2018 року позивачем усунено недоліки, зазначені ухвалою суду від 17.09.2018 року, та надано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 08.10.2018 року справа прийнята до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 12.11.2018 року.

08.11.2018 року представником Департаменту патрульної поліції було надано відзив на вищевказаний адміністративний позов, яким просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Ігорісу у повному обсязі.

В обґрунтуванні відзиву зазначено, що 22.08.2018 року, відповідач по справі під час патрулювання, виявив автомобіль під керуванням позивача який не увімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив п.9.2 «б» Правил дорожнього руху України. Виявивши правопорушення, інспектори поліції зупинили водія даного транспортного засобу, належним чином представились, та попросили водія предявити відповідні документи на транспортний засіб, як того вимагає ст.16 Закону України «Про дорожній рух», а саме - посвідчення водія, реєстраційний документ на т/з, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з, у звязку з тим що ним було порушено п.9.2 «б» ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення позивачем п.9.2 «б» ПДР, яке передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії НК №952596 від 22.08.2018 року. Відповідач вважає, що факт вчинення позивачем вищезазначеного правопорушення підтверджується самим позивачем, який це зазначив у своїй позовній заяві, та у поясненні, яке надав при розгляді адміністративної справи відповідачу, а саме, позивач вказує на той факт, що на його думку, здійснюючи перестроювання для обїзду поганої ділянки дороги, подавати сигнал повороту непотрібно. Також вважає, що вказана позиція позивача ґрунтується на його субєктивній думці, та є такою, що не відповідає вимогам Правил дорожнього руху України. Відповідач вважає, що дана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, під час винесення постанови, позивач був ознайомлений зі своїми правами, фактом наявності правопорушення, а саме порушення вимоги п. 9.2. «б» Правил дорожнього руху, за що згідно ч.2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, у звязку з чим вважає, що вимоги ОСОБА_1 Ігоріса є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З 10.09.2018 року по 14.09.2018 року суддя перебувала у відрядженні. З 24.09.2018 року по 05.10.2018 року та з 23.10.2018 року по 29.10.2018 року суддя перебувала у відпустці. 05.11.2018 року суддя перебувала у відрядженні.

Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасник справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, надані суду докази в сукупності, суд вважає поданий адміністративний позов обґрунтованим, доведеним, а вимоги по ньому такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, 22.08.2018 року відповідачем було винесено постанову серії НК №952596 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, згідно якої ОСОБА_1 порушив пп.б п.9.2. ПДР, у звязку з чим його було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляду штрафу в розмірі 425,00 грн.

Підставою для її прийняття стали наступні обставини, а саме, інспектором поліції 22.08.2018 року було зупинено водія транспортного засобу BMW X-5, д.н.з.НОМЕР_1, у звязку з тим, що позивачем було порушено п.9.2«б» Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відповідач, керуючись ст.ст.33, 284 КУпАП, застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. на підставі ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач з постановою у справі про адміністративне правопорушення від 22.08.2018 року серії НК №952596 був ознайомлений та отримав її копію на місці правопорушення, про що свідчить його підпис у постанові.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч.1 ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі,: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.9.2.б Правил дорожнього руху, Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

У положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до положень ст.283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України, при цьому, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Між тим суд вбачає, що з боку відповідача не надано до суду доказів, щоб підтверджували обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Ігоріса, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно порушив Правила дорожнього руху, зокрема положення, щодо порушення позивачем п.9.2.б ПДР, а саме того, що при здійсненні перестроювання позивач не увімкнув світловий покажчик.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі « Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №R (9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_1 Ігоріса у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перелік доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи є вичерпним.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст.77 КАС України закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, на спростування наведених позивачем доводів, що здійснення позивачем обїзду, виконання якого не могло бути передбачене, а було необхідне для усунення загрози життю та здоровю як самого позивача та його неповнолітніх дітей, та запобіганням пошкодженню самого транспортного засобу, а не під час перестроювання, поворотом або розворотом, у звязку з чим останнім не подав сигнали світловими покажчиками, відповідач не надав.

Відповідно до статті 40 ЗУ «Про національну поліцію» , поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Згідно з Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100, нагрудна відеокамера повинна знаходитися в режимі відеозйомки при будь-якому контакті поліцейського з особами. Все спілкування повинне бути записане безперервно.

Однак, в порушення вказаних норм, службовою особою відповідача під час складання адміністративних матеріалів не предявлено будь-яких доказів винуватості позивача.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 Ігоріса до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії НК №952596 від 22.08.2018 року. про притягнення ОСОБА_1 Ігоріса до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425,00 грн. підлягає задоволенню.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853).

Частинами 9 та 11 розділу третього «Інструкції» встановлений порядок розгляду інспектором адміністративної справи (у тому числі і на місці виявлення правопорушення): Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

.Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, серед інших, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (п.1 ч.1 ст.20 КАС України).

Статтею 293 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і, серед іншого, скасовує постанову і закриває справу.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у звязку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення (ст. 247 КУпАП).

Враховуючи викладене, є підстави вважати, що всупереч ст.280 КУпАП, під час винесення постанови 22.08.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем були зясовані не всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не доведено, що позивачем було порушено Правила дорожнього руху України.

Аналіз долучених до справи документів не дає підстав стверджувати, що 22.08.2018 року мало місце вчинення адміністративного правопорушення позивачем та наявності його вини. Пояснення позивача не спростовані належними та допустимими доказами зі сторони відповідача.

На спростування вказаних тверджень відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 Ігоріса. у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП.

Проте, суд не приймає до уваги посилання позивача як на підставу своїх вимог на ст.258 КУпАП, оскільки у відповідності до п.1 р.III Інструкції №1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, тому посилання позивача щодо процедури розгляду справи спростовані.

Крім того, суд бере до уваги зазначення у відзиві, що не були порушенні права позивача, у звязку з тим що сам позивач не зазначає конкретно, які його права були порушенні та не надає доказів на підтвердження такого твердження.

У відповідності до ст.245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до ч.2 вказаної статті, у разі задоволення позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про визнання протиправними та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. а саме з підстав недоведеності вини ОСОБА_1 Ігоріса

Крім того, позивач просить провадження по адміністративній справі у відношенні нього закрити .

Враховуючи положення п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд вважає за можливе задовольнити позов ОСОБА_1 Ігоріса у частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №952596 від 22.08.2018 року.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.19, 63 Конституції України, ст.ст.2-14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, ст.ст.9, 23, 30, 33, ст.122, 257, 258, 268, 278, 280, 283 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 Ігоріса (посвідка на постійне проживання серії ІН №076974 відана 27.10.2014 року, органом 510, місце проживання: м.Одеса, пров.Чайковського, 9, кв.701) до інспектора Управління патрульної поліції в Херсонській області ОСОБА_2 (мес незнаходження: 73034, м.Херсон, просп.Адмірала Сенявина, 128) про визнання дій протиправними та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 щодо винесення постанови серії НК №952596 від 22.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 Ігоріса (посвідка на постійне проживання серії ІН №076974 видана 27.10.2014 року, органом 510, місце проживання: м.Одеса, пров.Чайковського, 9, кв.701).

Скасувати постанову серії НК №952596 у справі про адміністративне правопорушення від 22.08.2018 року, винесену інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, відповідно до якої ОСОБА_1 Ігоріса притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 Ігоріса за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №952596 від 22.08.2018 року.

В іншій частині підстав позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 27.11.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В