Справа № 817/639/17
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1350/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю представника відповідача Браславця О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року, прийняте суддею Зозуля Д.П., у місті Рівному о 13 годині 25 хвилині у справі за позовом ОСОБА_4 до Голови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду в Радивилівському районі Гнатюк Вікторії Сергіївни, Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до Голови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду в Радивилівському районі Гнатюк В.С., Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (надалі - Дубенське ОУПФУ Рівненської області) про визнання протиправним та скасування наказу №31-о/с від 18.04.2017 року «Про звільнення ОСОБА_4.» з посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України; поновлення на посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі з 18.04.2017 року або на іншу, рівнозначну посаду, та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.04.2017 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року позов задоволений частково: визнано протиправним та скасовано наказ Голови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі № 31 о/с від 18.04.2017 року в частині звільнення 18 квітня 2017 року ОСОБА_4, головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі; поновлено ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі з 19.04.2017 року; стягнуто з Дубенського ОУПФУ Рівненської області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2017 року по 19.03.2018 року на суму 56145 грн. 30 коп. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі з 19.04.2017 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5370 грн. 42 коп. звернуто до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Дубенського ОУПФУ Рівненської області судові витрати на суму 600 грн. 32 коп.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу при реорганізації були запропоновані посади, однак вона відмовилась. Разом з тим, відповідачем не було дотримано процедури вручення копії спірного наказу про звільнення.

Також, виходячи з висновку експерта, підпис, який міститься на зворотній стороні оригіналу наказу «Про звільнення ОСОБА_4.» навпроти прізвища останньої виконано не нею, а іншою особою.

Відповідачем не дотримано процедури погодження профспілками на звільнення позивача з посади у відповідності до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», позаяк, доказів повідомлення ОСОБА_4 про безпосередню участь в засіданні профспілки у суду немає. Немає також даних, що позивач належним чином була запрошена на засідання профспілки 18.04.2017 року, у день звільнення.

Отже, має місце порушення процедури звільнення, зокрема, п.1 ч.1 ст. 40, ст.43. ст. 47 КЗпП України, п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Поновлення має відбуватись на посаді, з якої особу звільнено (постанова ВСУ від 11.07.2012 року №6-65цс12), тому у задоволенні позову про поновлення на посаді у новоствореному органі не підлягає задоволенню. Судові витрати з проведення експертизи розподілено пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Дубенське ОУПФУ Рівненської області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та із невідповідністю висновків, викладених і рішенні суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що мала місце реорганізація відповідача шляхом злиття. Відповідно до постанови КМУ №988 від 05.04.2014 року відбулось скорочення граничної чисельності працівників апарату.

Звільнення позивача відбулось згідно вимог законодавства (попередження про звільнення, враховано відсутність у ОСОБА_4 переважного права бути залишеною на роботі, проте запропоновано наявні вакантні посади). У зв'язку із відмовою від запропонованих посад, ОСОБА_4 звільнено з роботи.

Судом першої інстанції не враховано, що згоди виборного органу (профспілки), членом якої була позивач, при вивільненні працівників не потрібно, оскільки вивільненню підлягали всі працівники, так як звільнення відбувалось не з ініціативи власника, а на виконання рішення органу державної влади.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що висновком експерта встановлено підроблення підпису, що складає підстави для винесення окремої ухвали. Звертає увагу, що з наказом про звільнення її не ознайомлено. Питання про звільнення не було погоджено з профспілковим комітетом, відсутнє належне повідомлення про виклик. Маються покликання на висновок Верховного Суду від 11.07.2012 року №6-68цс12. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представники позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом №36-ос від 09.07.2015 року ОСОБА_4 призначено на посаду головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, що підтверджується копією трудової книжки БТ-1 №9477549.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком, а саме управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі реорганізовано шляхом злиття в Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

На підставі цього, наказом начальника управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі «Про створення комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі» від 06.01.2017 року №3 утворено комісію з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі.

Отже, у зв'язку із реорганізацією управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі шляхом злиття в Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області утворено штатний розпис Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому відсутній бюджетно-фінансовий відділ, посаду в якому займала позивач. Натомість утворено фінансово-економічний відділ та посади головного спеціаліста та спеціаліста, які були запропоновані позивачу.

12.01.2017 року начальником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі прийнято наказ «Про попередження працівників» №2-ос, яким попереджено працівників управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі про наступне вивільнення із займаних посад 12.03.2017 року, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, також 12.01.2017 року ознайомлено з даним наказом ОСОБА_4

В тому числі, попереджено про вивільнення із займаної посади, про що ОСОБА_4 12.01.2017 року поставила підпис та отримала примірник попередження.

У відповідності до статті 49-2 Кодексу законів про працю України ОСОБА_4 було запропоновано пропозиції щодо працевлаштування, зокрема, посаду головного спеціаліста фінансово-економічного відділу, на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника та спеціаліста фінансово-економічного відділу.

Однак, як підтверджено складеними протоколами засідання комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі № 1 від 22.03.2017 року та № 2 від 24.03.2017 року, актами відмови від підпису пропозицій працевлаштування № 10/01-вн від 24.03.2017 року, № 8/01-вн від 22.03.2017 року, ОСОБА_4 відмовилася від запропонованих посад. Вказані пропозиції були зачитані начальником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі ОСОБА_3 у присутності ОСОБА_4 та членів комісії.

18.04.2017 року комісією з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі проведено засідання у присутності голови комісії з припинення юридичної особи Гнатюк В.С., заступника голови комісії з припинення юридичної особи Наконечної К.В. та членів комісії з припинення юридичної особи. На вказане засідання також була запрошена позивач ОСОБА_4 та начальник Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області ОСОБА_3

За результатами засідання, комісія з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі ухвалила звільнити ОСОБА_4 18.04.2017 року з посади головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, що було зафіксовано в протоколі №4.

Наказ про звільнення ОСОБА_4 № 31-ОС від 18.04.2017 року був зачитаний на засіданні комісії 18.04.2017 року начальником Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 та членів комісії, з яким позивач ознайомилася, проте, копію даного наказу відмовилася отримати на руки, про що також складено акт від 18.04.2017 року.

Судом встановлено, що наказом голови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Гнатюк В.С. від 18.04.2017 року № 31-ос «Про звільнення ОСОБА_4.» вирішено:

1. Звільнити ОСОБА_4 18.04.2017 року з посади головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі за згодою профкому, у зв'язку із реорганізацією шляхом злиття за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

2. Начальнику фінансово-економічного відділу виплатити вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку та виплатити грошову компенсацію за 2 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 31.03.2017 року по 18.04.2017 року.

Підстава: рішення профкому (протокол № 8 від 18.04.2017 року) та протоколів комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі № 1 від 22.03.2017 року та № 2 від 24.03.2017 року, пункт 1 частина 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

На підставі цього, позивачем було передано посвідчення державного службовця № 13, відповідно до акту передачі справ і майна, про що також було здійснено 18.04.2017 року запис у журналі обліку видачі службових посвідчень.

Крім того, в той же день ОСОБА_4 отримала трудову книжку на руки, про що поставлено підпис в журналі обліку та руху трудових книжок працівників управління.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889 (надалі - Закон України від 10.12.2015 року № 889) державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889 є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Водночас, в частині 3 статті 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889 зазначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Згідно із пунктом 4 статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Також цією статтею закріплено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Так, пунктом 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як зазначено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до копій штатних розписів управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі на 2017 рік та новоствореного Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на 2017 рік у відповідачів мала місце реорганізація установи та скорочення штату працівників.

Головою комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі прийнято наказ «Про звільнення ОСОБА_4.» від 18.04.2017 року №31-ос, яким 18.04.2017 року звільнено ОСОБА_4 з посади головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі у зв'язку із реорганізацією шляхом злиття за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1- 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, з системного аналізу зазначених норм права, судом встановлено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при вивільнені у зв'язку із реорганізацією є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника на посади, що відповідають кваліфікації державного службовця.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, начальником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі у відповідності до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення персонально попереджено ОСОБА_4 за два місяці до дати вивільнення. Із вказаним попередженням позивач ознайомилася, про що поставила відповідний підпис 12.01.2017 року та отримала примірник попередження.

Крім того, повідомлено позивача, що за наявності посади в Дубенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області їй буде запропонована інша робота.

На виконання норм трудового законодавства, ОСОБА_4 було запропоновано пропозиції щодо працевлаштування, зокрема, посаду головного спеціаліста фінансово-економічного відділу, на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника та спеціаліста фінансово-економічного відділу.

Однак, від пропозицій працевлаштування ОСОБА_4 відмовилася, що підтверджується складеними актами від 24.03.2017 року та 22.03.2017 року. Вказані пропозиції були зачитані начальником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 та членів комісії.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що запропоновані ОСОБА_4 пропозиції щодо працевлаштування, зокрема, посади головного спеціаліста фінансово-економічного відділу та спеціаліста фінансово-економічного відділу є рівнозначними посаді, яку позивач займала в бюджетно-фінансовому відділі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що роботодавцем виконано вимоги, передбачені статтею 49-2 Кодексу законів про працю України та статтею 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889 та запропоновано позивачу всі вакантні посади для працевлаштування на день звільнення.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.

Цією статтею також передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що в день звільнення позивачем було передано посвідчення державного службовця №13 та отримано трудову книжку на руки, про що поставлено підпис в журналі обліку та руху трудових книжок працівників управління.

Однак, відповідачем не було дотримано процедури вручення копії спірного наказу про звільнення, з огляду на таке.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (стаття 47 Кодексу законів про працю України).

З матеріалів справи вбачається, що наказ про звільнення ОСОБА_4 № 31-ОС від 18.04.2017 року був зачитаний начальником Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 та членів комісії.

Враховуючи те, що копію даного наказу позивач відмовилася отримати на руки, посадовими особами складено відповідний акт від 18.04.2017 року.

Апеляційний суд бере до уваги висновок експерта від 02.11.2017 №1.1-223/17, в якому зазначено, що підпис на зворотній стороні оригіналу наказу голови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі від 18.04.2017 року №31-ос «Про звільнення ОСОБА_4.» навпроти прізвища ОСОБА_4, виконано не ОСОБА_4, а іншою особою.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано, що згоди виборного органу (профспілки), членом якої була позивач, при вивільненні працівників не потрібно, оскільки вивільненню підлягали всі працівники, так як звільнення відбувалось не з ініціативи власника, а на виконання рішення органу державної влади, не заслуговує на увагу, з огляду на наступне.

Право кожної людини створювати професійні спілки і входити до них для захисту своїх інтересів закріплене у Загальній декларації прав людини, прийнятій і проголошеній резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року.

Стаття 43 Кодексу законів про працю України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

У матеріалах справи наявне подання від 16.03.2017 року №416/02 голови комісії з припинення юридичної особи Гнатюк В.С., адресоване голові обласної організації профспілки працівників Пенсійного фонду України про надання згоди на звільнення позивача.

Протоколом засідання обласної організації профспілки працівників Пенсійного фонду України від 24.03.2017 року №18 у зв'язку із відмовою від запропонованих посад надано згоду на звільнення ОСОБА_4 згідно пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Однак, доказів повідомлення ОСОБА_4 щодо розгляду подання Рівненською обласною організацією Профспілки працівників Пенсійного фонду України, а також доказів щодо повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин чи наявності заяви про розгляд без участі ОСОБА_4 у матеріалах справи немає та відповідачем не надавалося.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такими діями профспілковим органом порушено вимоги статті 43 Кодексу законів про працю України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і зазначений протокол відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 КАС України не береться до уваги, як доказ надання згоди на звільнення ОСОБА_4.

Також судом встановлено, що протоколом засідання профспілкового комітету управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі від 18.04.2017 року №8, на якому були присутні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, запрошені голова ліквідаційної комісії Гнатюк В.С., два члени профкому - відсутні, постановлено надати згоду на звільнення ОСОБА_4 головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу, посада, якого скорочується, згідно структури Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області відповідно до пункт 1 частина 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Поряд з тим, у матеріалах справи також відсутні докази того, що позивач належним чином також була повідомлена про засідання профспілкового комітету управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, яке відбулося 18.04.2017 року, у день її звільнення.

Більше того, відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі №8 від 18.04.2017 року та акту про відмову від отримання наказу від 18.04.2017 року, протоколу засідання комісії з припинення юридичної особи № 4 від 18.04.2017 року, ОСОБА_4 була присутня на засіданні комісії, початок якої розпочався о 15:30, де її ознайомлювали із наказом про звільнення від 18.04.2017 року №31-ос.

Судом першої інстанції під час розгляду справи були допитані свідки, які підтвердили, що засідання профспілкового комітету управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі від 18.04.2017року, на якому вирішувалося питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 з посади розпочато о 16:00 год.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оспорюваний наказ від 18.04.2017 року №31-ос «Про звільнення ОСОБА_4.», прийнятий головою комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Гнатюк В.С. всупереч вимогам статті 43 Кодексу законів про працю України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є ОСОБА_4, а тому відповідачем порушено процедуру звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», та не дотримано вимоги статті 43, 47 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Крім того, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що чинне законодавство не зобов'язує відповідача при отриманні згоди профспілкової організації на звільнення працівника з роботи, перевіряти дотримання профспілковою організацією порядку розгляду подання про звільнення працівника.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поняття «поновлювати» означає повертати втрачений стан, продовжувати перерваний процес, стосунки і т. ін. Отже, поновлення на роботі це - надання працівнику обумовленої трудовим договором роботи, саме з тієї, з якої він був звільнений. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11.07.2012 №6-65цс12.

Оскільки позивач звільнена з порушенням процедури, то судом першої інстанції вірно зобов'язано поновити ОСОБА_4 на попередній посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, з якої вона була звільнена оскаржуваним наказом.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.04.2017 року до дня поновлення на роботі.

Згідно із пунктами 2 та 3 ч. 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі № 817/639/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повний текст судового рішення виготовлено 29.11.2018 року.