Справа № 806/1241/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1241/18

Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

26 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Полотнянка Ю.П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа - Міське комунальне виробничо житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 7 про визнання протиправним рішення, зобов'язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа - Міське комунальне виробничо житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 7, в якому просить:

-визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_2 пенсії у разі втрати годувальника;

-зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_2 пенсію у разі втрати годувальника з дати звернення про її призначення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача та позивач доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та за обставин викладених в ній просили суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Третя особа в судове засідання не з'явилась. Разом з тим 21 листопада 2018 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання третьої особи про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи положення частини 3 статті 194 КАС України, де вказано, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача та позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 з 07.05.1966 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.02.1974 (а.с.12).

Місце проживання ОСОБА_2 з 22.12.1982 та ОСОБА_4 з 02.06.1989 було зареєстроване за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 43-44, 57-58)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.07.2017 серії НОМЕР_2

До смерті ОСОБА_4 був військовим пенсіонером та отримував пенсію за вислугу строків служби, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 від 11.12.1995 (а.с.59)

28 липня 2017 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 04.08.2017 № 2469/03-21 відмовило ОСОБА_2 у призначенні пенсії у разі втрати годувальника. Відмова мотивована тим, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", право на пенсію в разі втрати годувальника має дружина (чоловік), які перебували на їх утриманні. Оскільки міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 7 відізвано довідку від 25.07.2017 № 1019 про перебування ОСОБА_2 на утриманні померлого ОСОБА_4, тому у зв'язку з не підтвердженням факту перебування на утриманні померлого чоловіка, ОСОБА_2 не має права на призначення пенсії в разі втрати годувальника (а.с.74).

Після цього позивач ще двічі зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України із зверненням з питання призначення пенсії у разі втрати годувальника, однак відповідач в листах від 08.09.2017 № 1717/П-11 та від 19.02.2018 № П-880, які є аналогічними за змістом листу 04.08.2017 № 2469/03-21, повідомляв позивачу, що згідно з наданих нею документів, підстави для призначення пенсії у разі втрати годувальника відсутні (49-50).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей померлих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні, а факт перебування ОСОБА_2 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_4 не підтверджений належним чином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо призначення пенсії у разі втрати годувальника регулюються правовими нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.

Відповідно до ст. 29 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-XII), пенсії в разі втрати годувальника сім'ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім'ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Згідно ст. 30 Закону №2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Пунктом "б" частини 4 статті 30 Закону № 2262-XII встановлено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю.

Відповідно до ст. 31 Закону № 2262-XII, члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до п.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 для призначення пенсії в разі втрати годувальника подається, зокрема, довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім'ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні.

Крім того, п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника в якості документа, що засвідчує факт перебування на утриманні померлого ОСОБА_4, позивач додала довідку № 1019 від 25.07.2017, видану Міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 7.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в листі від 03.08.2017 № 460, надісланому Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирської області, Міське комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 7 повідомило, що видана Міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 7 довідка № 1019 від 25.07.2017 вважається не дійсною у зв'язку з тим, що факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, на момент смерті ОСОБА_4 встановити неможливо (а.с. 69).

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що оскільки факт перебування ОСОБА_2 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_4 не підтверджений належним чином, відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, відмовляючи позивачу у призначені пенсії у разі втрати годувальника, діяло відповідно до закону.

Окрім того, під час судового засідання позивач не заперечувала, що ОСОБА_4 проживав в с. Торговиця Млинівського району до дня смерті, що також підтверджується довідкою Підлозцівською сільською радою Млинівського району Рівненської області від 13.07.2017 року № 201. (а.с. 76)

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що позивач не позбавлена можливості звернутися до суду про встановлення факту проживання однією сім'єю та перебування позивача на утриманні ОСОБА_4, що в подальшому може бути належними документами для призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 листопада 2018 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Полотнянко Ю.П. Совгира Д. І.