Справа № 825/2210/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2210/18 Суддя (судді) першої інстанції: Заєць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Степанюка А.Г.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участю:

представника позивача Цукор О.В.,

представника відповідача Пуценко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мена Пак» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Мена Пак» до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Мена Пак», звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу № 25-14-018/0234/113 від 24.05.2018 у сумі 37230 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що виявлені порушення щодо недонарахування та невиплати компенсації за 1 календарний день невикористаної відпустки у зв'язку зі звільненням працівника в сумі 171,42 грн. та недонарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки (7, 8 травня) належної йому суми у день звільнення в сумі 457,05 грн. усунуті підприємством самостійно до складання Акту та Припису, тому, вважає, що згідно з п. 28 Порядку №295 заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того позивач зазначає, що відповідачем неправомірно застосовано стягнення у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, а не абзацу третього.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідач наполягає, що компенсація, передбачена ст. 83 Кодексу законів про працю України, є мінімальною гарантією в оплаті праці, тому матеріальний Закон ними застосований правильно.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала і просила скаргу задовольнити, в той час, як представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що у зв'язку з надходженням на виконання спільного доручення Державної фіскальної служби України від 14.06.2016 № 20631/7/99-99-13-04-01-17, Державної служби України з питань праці від 14.06.2016 № 6470/1/4.3-ДП-16 та Пенсійного фонду України від 14.06.2016 № 19703/03-10 до Управління Держпраці у Чернігівській області листа Головного управління Пенсійного фонду України від 27.04.2018 № 5427/04-03 видано наказ від 05.05.2018 № 315 «Про проведення контрольних заходів», який передбачав проведення інспекційного відвідування ПАТ «МЕНА ПАК».

При цьому, у додатку №4 «Інформація щодо роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної» до листа Головного управління Пенсійного фонду від 27.04.2018 № 5427/04-03 за № 722 значиться ПАТ «МЕНА ПАК».

08 травня 2018 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість населення та інших нормативно-правових актів Карабан О.Г. було проведено інспекційне відвідування Публічного акціонерного товариства «Мена Пак» на підставі направлення на проведення контрольного заходу від 05 травня 2018року №510.

За результатами інспекційного відвідування ПАТ «МЕНА ПАК» встановлені порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України, про що складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 08.05.2018 № 25-14-018/0234, а саме, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці при звільненні працівника ОСОБА_6 в частині ненарахування та невиплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства в день звільнення.

Листом від 15.05.2018 №080 відповідачем направлено позивачу повідомлення від 15.05.2018 №10-04/2906 про призначення до розгляду справи за фактом порушення ПАТ «МЕНА ПАК» трудового законодавства на 24.05.2018.

24 травня 2018 року заступником начальника управління Держпраці у Чернігвській області Хоменко І.І. розглянуто справу про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування та винесено постанову про накладення на ПАТ «МЕНА ПАК» штрафу у розмірі 37 230 грн. Відповідно до протоколу №113 від 24.05.2018 року генеральний директор ПАТ «МЕНА ПАК» приймав участь у розгляді справи, був згоден із порушеннями, які викладені в акті перевірки, однак, не був згоден з розміром штрафу.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів суду правомірність прийнятого рішення, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-У (далі - Закон № 877), відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, регулюються цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 877-У, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України, Державна служба України з праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок № 295), державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення; та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до положень пп. 6 п. 5 Порядку № 295 інспекційне відвідування проводиться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів, серед іншого, про роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної.

Так, 02.05.2017 до Управління Держпраці у Чернігівській області надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 5427/04-03 від 27.04.2017, в додатку 4 до якого надано інформацію щодо страхувальників, які нараховують заробітну плату менше мінімальної, серед яких був зазначений позивач.

У зв'язку із надходженням на виконання спільного доручення Державної фіскальної служби України від 14.06.2016 № 20631/7/99-99-13-04-01-17, Державної служби України з питань праці від 14.06.2016 № 6470/1/4.3-ДП-16 та Пенсійного фонду України від 14.06.2016 № 19703/03-10 до Управління Держпраці у Чернігівській області листа Головного управління Пенсійного фонду України від 27.04.2018 № 5427/04-03 видано наказ від 05.05.2018 № 315 «Про проведення контрольних заходів», який передбачав проведення інспекційного відвідування ПАТ «МЕНА ПАК. Контроль за виконанням наказу покладено на заступника начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І.

На підставі наказу оформлено направлення від 05.05.2017 №510 на проведення інспекційного відвідування зазначеного суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України № 877-У, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Так, згідно зі ст. 12 Конвенції МОП № 81, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі ст. 16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Тобто, Конвенція МОП № 81 визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Отже, посилання позивача щодо неправомірності дій Управління Держпраці у Чернігівській області по проведенню позапланової перевірки позивача не ґрунтуються на нормах законодавства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суд, викладеною у постанові від 22.03.2018 у справі 697/2073/17.

08.05.2018 головним державним інспектором проведено інспекційне відвідування з питань додержань позивачем законодавства про працю.

Згідно пунктів 19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт і у разі виявлена порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Так, за результатами інспекційного відвідування інспектором Карабан О.Г. складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю і загальнообов'язкове соціальне страхування від 08.05.2018 № 25-14-018/0234, який отриманий і підписаний позивачем у цей же день без зауважень і заперечень.

У зв'язку з виявленими порушеннями законодавства про працю позивачеві внесено припис від 08.05.2018 № 25-143-018/0149 про їх усунення.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачена відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю.

Так, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

При цьому, зазначені штрафи є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій статті 265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Згідно з положеннями зазначеного вище пункту штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громадами.

Так, у зв'язку з виявленими в ході інспекційного відвідування порушеннями вимог законодавства про працю, заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І. 24.05.2018 винесено постанову про накладення штрафу №25-14-018/0234/113, якою на позивача накладено штраф в розмірі 37 230 грн.

Виявлені порушення були усунені позивачем, проте, висновок позивача щодо його звільнення від відповідальності у зв'язку з цим, є помилковим.

Відповідно до п.27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Згідно п. 28 Порядку № 295 у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Однак, відповідно до положень п. 29 Порядку № 295, заходи про притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 у справі №823/708/17 внесення припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, а також вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності винних осіб є імперативною нормою, яка наділяє обов`язком інспектора вчиняти зазначені дії у разі виявлення даних порушень. Заходи щодо притягнення до відповідальності - штрафи у сфері порушення законодавства про працю застосовуються незалежно від факту усунення виявлених порушень в ході перевірки та не можуть бути підставою для уникнення застосування контролюючими органами та органами у сфері нагляду зазначених заходів.

Так, згідно акту відвідування №25-14-018/0234, Наказом керівника від 05.052018 №Н8-900680 ОСОБА_6 звільнено з посади зйомника-сортувальника за згодою сторін відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України 05.05.2018. Під час звільнення нараховано суму компенсації за невикористану відпустку за 4 календарних днів за період роботи з 20.02.2018 по 05.05.2018. За вищезазначений відпрацьований період повинно бути нарахована компенсація за 5 календарних ,що є порушенням ч. 1 ст. 83 КЗпП України. Крім того, під час звільнення 05.05.2018 розрахункові кошти виплачено в день звільнення (платіжне доручення від 05.05.2018 №5274), але не в повному обсязі: не нараховано суму компенсації за 1 календарний день невикористаної відпустки ( за відпрацьований період потрібно провести розрахунок компенсації за невикористану відпустку за 5 календарних днів, а проведено за 4), що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. При цьому, не виплачено середній заробіток за весь час затримки належної суми у день звільнення 05.05.2018, остаточний розрахунок зі звільненим працівником ОСОБА_6 станом на 08.05.2018 не проведено, що є порушенням ч.1 ст. 117 КЗпП України.

При цьому, послання позивача на ту обставину, що відповідачем невірно кваліфіковано правопорушення також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

Відповідно до абз. 4 ч. 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

Відповідно до статті 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Так, положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про оплату праці» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв'язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3 1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв'язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Відповідно до листа Державної служби України з питань праці від 07.05.2018 №3571/4.1/4.1-ДП-11 виплата грошової компенсації передбаченої ст. 83 КЗпП України вважається мінімальною гарантією в оплаті праці.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виплата компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні працівника вважається мінімальною гарантією в оплаті праці.

Отже, на переконання судової колегії, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій та рішень, в той час, як доводи позивача не ґрунтуються на законі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мена Пак» - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова в повному обсязі складена 26.11.2018 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Епель

А.Г.Степанюк