Справа № 460/2592/18
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2018 року м. Рівне №460/2592/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник Мельник Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доУправління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради
про зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача нараховувати та сплачувати за неї єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 18.04.2017 по 04.11.2019, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що скориставшись наданим законодавцем правом, вона як особа, яка була застрахована та за яку роботодавцем сплачувався єдиний внесок, відбула у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, так як мати дитини приступила до роботи. Однак, здійснивши 29.08.2018 витяг з системи персоніфікованого обліку (форми ОК-5), позивач встановила, що за період перебування у вказаній відпустці управління праці та соціального захисту населення, не здійснює за неї сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, хоча вона є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, та є застрахованою особою, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Тому, позивач звернулася з письмовою заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій просила нараховувати та сплачувати за неї єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 18.04.2017 по 04.11.2019, на період відпустки по догляду за дитиною віком до 3-х років. Згодом на адресу позивача надійшла відповідь відповідача, в якій він зазначив, що на обліку в управлінні ОСОБА_2 не перебуває і ніяких видів допомог чи компенсаційних виплат не отримує. Тому за неї управління не проводить нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки єдиний внесок нараховується за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 Порядку, на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий період. З огляду на це, позивач позбавлена можливості бути застрахованою особою, а тому вказаний період не зараховується до її страхового стажу. Таким чином, із вказаною позицією Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради позивач не погоджується, а тому звернулася до суду та просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 16.10.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 19.11.2018 о 09:30 год. в залі судових засідань Рівненського окружного адміністративного суду (м. Рівне, вул. 16 Липня 87).

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечує проти задоволення позову. Зазначає на його обґрунтування, що відповідно п.2 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб №178 від 02.03.2011 єдиний внесок нараховується: 1) за осіб, зазначених у підпункті 1 пункту 1 цього Порядку, - на суми грошового забезпечення, нарахованого особі за базовий звітній період; 2) за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період. Вказує, що ОСОБА_2 в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради не отримує та не отримувала виплат по допомогам при народженні дитини та/або по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має правових підстав для отримання таких видів допомог, тому нею не дотримано основні вимоги для нарахування єдиного внеску. Позивач не звертає увагу, що відпустка по догляду за дитиною до трьох років надана у відповідності до частини 4 статті 179 КЗпП України, а саме, що підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Поміж тим, підлягає спростуванню твердження позивача про звуження/скасування права на соціальний захист (стаття 46 Конституції України), оскільки жодним законодавчим актом не обмежувалося право позивача на матеріальне забезпечення.

Позивач у судове засідання не прибула, на адресу суду подала клопотання про розгляд вказаної справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні 19.11.2018 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила повністю з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, і не заперечується сторонами, що згідно із наказу від 11.04.2017 №34-к "Про переривання відпустки ОСОБА_3 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку", донька позивача стала до роботи з 18.04.2017, тобто вона вийшла на роботу до закінчення терміну відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.19).

Тому, наказом Рівненської дирекції ПАТ "Укрпошта" Поштамт-Центр поштового зв'язку №1 від 12.04.2017 №461-к "Про надання відпусток по догляду за дитиною віком до 3-х років", позивач як бабуся відбула у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, на період з 18.04.2017 по 04.11.2019 (а.с.17).

Про переривання відпустки донькою ОСОБА_3 було повідомлено Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, з моменту фактичного виходу на роботу після відпустки, що не заперечувалось відповідачем.

Як встановлено із долученої копії витягу з системи персоніфікованого обліку (форми ОК-5) від 29.08.2018, період перебування позивачки ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, не зараховується їй до страхового стажу, через відсутність сплати страхових внесків (а.с.20-21).

З огляду на це, 20.09.2018 позивач звернулася з письмовою заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій просила нараховувати та сплачувати за неї єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 18.04.2017 по 04.11.2019, на період відпустки по догляду за дитиною віком до 3-х років (а.с.15).

На підтвердження вказаних обставин додала копію наказу від 11.04.2017 №34-к, яким підтверджено, що мати дитини вийшла на роботу до закінчення терміну відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та копію наказу від 12.04.2017 №461-к, відповідно до якого позивач ОСОБА_2 відбула у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, на період з 18.04.2017 по 04.11.2019.

Поряд з тим матеріалами справи підтверджено, що 11.09.2018 дочкою позивачки ОСОБА_3 також було подано заяву до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій вона повторно повідомила, що достроково з 18.04.2017 вийшла з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому просили припинити сплату за неї єдиного внеску, натомість просила нараховувати та сплачувати за ОСОБА_2 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 18.04.2017 по 04.11.2019, як особи яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, та є застрахованою особою, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (а.с.18).

Пізніше на адресу позивачки надійшла відповідь відповідача від 26.09.2018 №Д-1970, в якій управління повідомило, що ОСОБА_2 на обліку в управлінні не перебуває і ніяких видів допомог чи компенсаційних виплат не отримує. Тому за неї управління не проводить нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб. Зазначило, що згідно п.2 пп.2 Постанови про затвердження Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб від 02.03.2011 за №178, єдиний внесок нараховується за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього порядку, на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий період (а.с.16).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у нарахуванні та сплаті за неї єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 18.04.2017 по 04.11.2019, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та як наслідок відсутністю зарахування страхового стажу за цей період, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України від 09.07.2003 №1058-IV), застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Законом України від 08.07.2010 №2464-VI у Законі України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" статтю 21 частини першу та другу викладено в такій редакції:

"1. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, крім пенсій (за винятком пенсії по інвалідності) та виплат за страхуванням на випадок безробіття, включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

2. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше".

Статтею 11 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV визначено перелік осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Так, пунктом 8 ст.11 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Частиною 1 ст.15 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV зазначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Як зазначено в п.2 ст.14 страхувальниками відповідно до цього Закону є: підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію, - для осіб, зазначених у пунктах 6-9, 11 і 12 статті 11 цього Закону.

Абзац 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI), також визначає, що платниками єдиного внеску є: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: серед іншого особи, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами; особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини; одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Механізм сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 за №178 (далі - Порядок).

В підпункті 2 пункту 1 Порядку зазначено, що цей Порядок визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Згідно із підпункту 2 пункту 2 Порядку, єдиний внесок нараховується за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.

Аналізуючи норми законодавства можна дійти висновку, що Законом України від 09.07.2003 №1058-IV та Порядком визначено механізм сплати єдиного внеску лише за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Тобто, в даному випадку для того, щоб підлягати загальнообов'язковому державному соціальному страхування необхідно:

1. доглядати за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

2.отримувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21.11.1992 № 2811-XII (далі - Закон України від 21.11.1992 № 2811-XII), призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми:

1) допомога у зв'язку з вагітністю та пологами;

2) допомога при народженні дитини;

2-1) допомога при усиновленні дитини;

4) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

5) допомога на дітей одиноким матерям;

Всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника) (ст. 5 Закону України від 21.11.1992 № 2811-XII).

Допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною (ст.10 Закону України від 21.11.1992 № 2811-XII).

Так суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII, внесено зміни до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та зазначено: "розділ IV "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку" виключити".

В розділі IV Прикінцевих положення цього Закону зазначено, що зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року, крім: пункту 7, підпункту 1 пункту 8 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 липня 2014 року.

Отже, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку скасована з 1 липня 2014 року. А батьки тих дітей, які народилися після 1 липня 2014 року, отримують лише допомогу при народженні дитини.

Що стосується допомоги при народженні дитини, то відповідно до Закону України від 21.11.1992 № 2811-XII, її може отримувати лише один з батьків дитини (опікун), який постійно проживає разом з дитиною.

Таким чином, з аналізу долучених матеріалів справи встановлено, що період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачки як бабусі, яка фактично доглядає за дитиною, не зараховується їй до страхового стажу для визначення розміру пенсії, оскільки вона не отримує вищевказані допомоги. А отримувати вказані допомоги вона позбавлена можливості в силу того, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку скасована з 1 липня 2014 року, а допомогу при народженні дитини можуть отримують лише батьки. Інших допомог законодавцем не визначено.

З огляду на вище вказані норми законодавства, відповідач вказує, що єдиний внесок нараховується та сплачується на суми відповідних допомог, тому позовна вимога ОСОБА_2 щодо нарахування та сплати єдиного внеску в даному випадку є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам законодавства.

Також, відповідач вказує, що при аналізі законодавства позивач не звертає увагу, що відпустка по догляду за дитиною до трьох років їй надана у відповідності до частини 4 статті 179 Кодексу законів про працю України, а саме, що підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості

А тому посилання позивача на ч.2 ст.181 Кодексу законів про працю України, як на підставу для зарахування як до загального, так і до безперервного стажу роботи, періоду відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на думку відповідача є безпідставним, та таким, що не поширюються на спірні правовідносини.

Із вказаними мотивами відповідача суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон України від 15.11.1996 №504/96-ВР), за бажанням жінки після закінчення відпустки у зв'язку із вагітністю та пологами їй надається відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів (ч. 3 ст. 18 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР).

Частиною 4 ст. 20 цього Закону передбачено, що особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Частиною 3 ст.179 Кодексу законів про працю України також визначено, що за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Вказане право на отримання відпустки іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, також передбачене ч.7 ст.179 Кодексу законів про працю України, де зазначено, що відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Тобто, вказаними нормами власне передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Згідно із ч.2 ст.181 Кодексу законів про працю України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Тоді як право на отримання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості, передбачено, зокрема, в ч.4 ст.179 Кодексу законів про працю України, де зазначено, що підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.

Відповідно до наказу РД ПАТ "Укрпошта" Поштамт-ЦПЗ №1 від 12.04.2017 №461-к "Про надання відпусток по догляду за дитиною віком до 3-х років", на підставі свідоцтва про народження дитини серія І-ГЮ№267838, позивачка відбула у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Тоді як норма ч.4 ст.179 Кодексу законів про працю України стосується догляду за дитиною більшої тривалості, тобто періоду відпустки для догляду за дитиною від трьох років.

Аналізуючи норми трудового законодавства, суд вважає, що до спірних правовідносин належить застосовувати ч.2 ст.181 Кодексу законів про працю України, а саме стосовно того, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, ст. 181 Кодексу законів про працю України та статтями 18, 20 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР встановлено порядок надання матері дитини або іншим особам, які фактично доглядають за дитиною, відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та зарахуванням вказаної відпустки як до загального, так і до безперервного стажу роботи.

Так, суд звертає увагу, що статтею 22 Основного Закону встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Стаття 64 Конституції України визначає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідач у відзиві зазначає, що посилання позивача на правову позицію Європейського суду з прав людини від 27.05.2013 по справі "Суханов та Єльченко проти України", що характеризує саме "мирне володіння майном", є неналежним та таким, що не відповідає обставинам справи. Так, як допомога при народженні дитини ( на підставі якої на даний час може сплачуватися єдиний внесок) є власністю самої дитини, тому особи, які отримують допомогу при народженні дитини не повинні мати "законних сподівань" на майно дитини.

Наведені висновки судом оцінюються критично, з наступних підстав.

Позивач у своєму позові звертається до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 27.05.2013 по справі "Суханов та Ільченко проти України", де вказано, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в "інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар. Більш того, Європейський Суд вказав, що Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, однак, жодного рішення з цього приводу прийнято не було. Таким чином, у даному випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені ст. 1 Першого протоколу, так як заявники мали "законне сподівання".

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Однак, суд зауважує, що підставою звернення ОСОБА_2 із вказаним позовом є не вимоги про отримання нею допомоги при народженні дитини, що є власністю самої дитини, чи інших допомог. Позивачка наголошує на тому, що в неї були законні сподівання, що вона як особа, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, буде застрахована, за неї будуть сплачуватися страхові внески за вказаний період відпустки, та вказаний період буде зараховуватися до страхового стажу роботи.

Проте, період відпустки та фактичного догляду за дитиною, всупереч законним сподіванням позивача, не зараховується до страхового стажу, чим порушується гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном (в розумінні зарахування вказаної відпустки до стажу роботи і сплати страхових внесків за вказаний період), та порушується справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Отже, положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

В даному випадку відбулося звуження конституційного права особи на соціальний захист, що прямо забороняється статтею 22 Основного Закону.

Так, в судовому засіданні представник відповідача наголосив на тому, що рішенням від 07.11.2018 у справі №1-3/2018(2717/14) Конституційний Суд України визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення пункту 7 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон №1166), якими виключено у Законі України від 21.11.1992 №2811, пункт 3 частини першої статті 3, у якому було передбачено, що сім'ям з дітьми призначається державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також розділ IV "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку", який містив положення щодо права на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 13), умов призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 14), розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 15).

Водночас, суд звертає увагу, що обставинами спірних правовідносин є не нараховування та не сплата за позивачку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та як наслідок не врахування до стажу роботи періоду відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тоді як предметом розгляду Конституційним Судом України було визнання правомірності та конституційності виключення законодавцем державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, право на отримання якої позивач не заявляє, та судом не розглядається.

Таким чином, враховуючи те, що законодавцем надано право близьким родичам перебувати у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та чітко зазначено, що вказана відпустка зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи, а тому суд вважає, що відповідач зобов'язаний нараховувати та сплачувати за позивача єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 18.04.2017 по 04.11.2019, на період відпустки по догляду за дитиною віком до 3-х років.

Суду необхідно звернути увагу, що законодавчими нормами чітко встановлено право на отримання відпустки по догляду за дитиною до досягнення трьох років іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, та зарахування вказаного періоду як до загального, так і до безперервного стажу роботи.

А тому, підставою для відмови у сплаті єдиного внеску не може бути лише той факт, що особа яка фактично підлягає пенсійному страхуванню не отримує та позбавлена можливості отримувати допомоги чи компенсації, на суми яких, власне, і нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Тобто, право особи на зарахування періоду відпуски до страхового стажу не може ставитися у залежність від відсутності фактичного механізму реалізації цього права. А тому, посилання відповідача на недотримання вимог для нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, судом відхиляються.

Поміж тим, суд звертає увагу на те, що мати дитини, яка достроково вийшла з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, як така, що не потребує сплати за неї внесків, просила припинити відповідача сплачувати за неї єдиних внесок на суми допомоги при народженні дитини, натомість просила нараховувати та сплачувати за ОСОБА_2 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 18.04.2017 по 04.11.2019, як особи яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, та є застрахованою особою, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради зобов'язане нараховувати та сплачувати за позивача єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12, м. Рівне, 33028, ) про зобов'язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради нараховувати та сплачувати за ОСОБА_2 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 18.04.2017 по 04.11.2019, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 року.

Суддя Борискін С.А.