Справа № 1240/2927/18
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2927/18

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Олійник О.А.,

представника відповідача - Деріглазової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо невиплати ОСОБА_2 заборгованості по страховим виплатам за період з червня 2014 року по грудень 2016 року;

- стягнути з Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_2 заборгованість по страховим виплатам за період з червня 2014 року по грудень 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 2012 році отримав травму на виробництві, та з грудня 2012 року перебуває на обліку в Фонді соціального страхування та повинен був отримувати страхові виплати, строк проведення яких було встановлено до грудня 2016 року. Вказані страхові виплати він отримував до червня 2014 року.

В березні 2018 року позивач звернувся до відділення із заявою про виплату раніше призначених виплат, Заборгованість по страховим виплатам позивачу виплачено не було.

13.08.2018 ОСОБА_2 повторно звернувся до відповідача з заявою, в якій просив останнього надати роз'яснення щодо невиплати страхових виплат. Відповідно до наданої відповіді Сєвєродонецького міського відділення УВД ФСС України у Луганській області від 22.08.2018 № 2313/03-1 він звернувся до відділення із заявою про виплату раніше призначених і продовження раніше призначених виплат 14.03.2018. Згідно з його електронною справою під час огляду МСЕК 27.12.2013 йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності з 01.01.2014 до 01.01.2016. Посилаючись на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 № 365 відповідач фактично відмовив позивачу у виплаті заборгованості за минулий період, оскільки на теперішній час окремий порядок КМУ ще не визначено. Позивач вважає зазначену бездіяльність Сєвєродонецького міського відділення УВД ФСС України у Луганській області протиправною, оскільки на теперішній час будь-які зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо обмеження прав осіб на отримання сум страхових виплат за минулий період на підставі постанови від 08.06.2016 КМУ № 365 не вносилися. Невиплата сум по страховим виплатам за минулий період свідчить про бездіяльність з боку відповідача, який зобов'язаний здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Таким чином, внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, позивачу незаконно не виплачено заборгованість по страховим виплатам за період з червня 2014 року по грудень 2016 року. Безпідставна невиплата заборгованості по страховим виплатам позивачу свідчить, що відповідач фактично змінює умови реалізації права на отримання страхових виплат та тим самим виходить за межі своїх повноважень з порушенням норм діючого законодавства України.

Ухвалою суду від 28.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 24.10.2018 розгляд справи відкладено, у зв'язку з витребуванням доказів (а.с.52).

Сєвєродонецьке міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області позовну заяву не визнало, про що через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) 12.10.2018 за вхідним реєстраційним № 26486/2018 подало відзив на позовну заяву (арк. спр. 20-22), в якому зазначено, що позивач перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Перевальському районі Луганської області (далі - відділення в Перевальському районі) де і мав отримувати страхові виплати. Відділення в Перевальському районі не перемістилось на підконтрольну владі України територію. Справи страхувальників, які знаходились на обліку у даному відділенні та всі інші документи залишились у приміщенні даного відділення у місті Перевальськ. У відповідача відсутня можливість доступу до цих документів.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. Позивач згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 13.03.2018 року має статус внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_1.

14.03.2018 позивач звернувся до Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - Сєвєродонецьке відділення) із заявою про виплату недоотриманих щомісячних страхових виплат. Розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, відповідач 14 квітня 2018 року прийняв постанову про донарахування щомісячних виплат, з урахуванням вимог п. 4 ст. 47 Закону України N 1105-ХІУ, а саме з березня 2015 року і по дату закінчення строку, встановленого у висновку МСЕК, - грудень 2015 року.

Зазначив також відповідач, що позивач звернувся за виплатою страхових коштів, нарахованих за минулий період, тому згідно з вимогою п. 15 Порядку № 365 дані кошти повинні обліковуватися у Сєвєродонецькому відділенні та виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з тим, що окремий порядок на даний час не прийнятий Кабінетом Міністрів України, здійснити позивачу виплату страхових коштів, на даний час не є можливим. В задоволенні позовних вимог відповідач просить суд відмовити повністю.

На підставі ст. 205 КАС України судом ухвалено розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-74 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою проживання: АДРЕСА_2 з 13.03.2018 є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки № від 13.03.2018, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-11).

В 2012 році позивач отримав травму на виробництві, та з грудня 2012 року перебуває на обліку в Фонді соціального страхування, що визнається сторонами та підтверджується актом розслідування нещасного випадку, що стався 01.04.2012, повідомленням про наслідки нещасного випадку, актом № 3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.56-62).

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК від 27.12.2013 позивачу було встановлено 20 % втрати професійної працездатності з 01.01.2014 до 01.01.2016, дата наступного переогляду 01.12.2015 (а.с.64-72).

Виписки про здійснення чергового огляду МСЄК в грудні 2015 року позивач суду не надав, чим не підтвердив факту наявності в нього права на отримання вказаних соціальних виплат до 31.12.2016 (на що посилається в прохальній частині позову).

Крім того, наданий відповідачем витяг з електронного реєстру потерпілих, ведення якого передбачене Тимчасовим положенням про реєстр потерпілих від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.01.2002 №14, свідчить про те, що позивачу була виплачена щомісячна страхова сума за червень 2014, а заборгованість з виплати цих страхових сум обліковується починаючи з 01.07.2014 (а.с.48-49).

Отже, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу сум щомісячних страхових виплат за період: з 01.06.2014 по 30.06.2014, а також з 01.01.2016 по 31.12.2016, тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, судом встановлено, що фонд у зв'язку з подіями антитерористичної операції припинив позивачу виплату раніше призначених страхових виплат саме з 01.07.2014, оскільки заборгованість з виплати цих страхових сум позивачу обліковується в реєстрі потерпілих починаючи з 01.07.2014.

14.03.2018 позивач як внутрішньо переміщена особа звернувся до Сєвєродонецького відділення із заявою про виплату недоотриманих щомісячних страхових виплат (а.с.43).

Згідно з протоколом № 86 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 03.04.2018 вирішено призначити соціальні виплати ОСОБА_2 (а.с.44).

19.04.2018 Сєвєродонецьким міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області була прийнята постанова № 1217/7366/7366/11 «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2014 (коригуюча)», якою призначено потерпілому ОСОБА_2 перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 893,42 грн; відкориговану виплату провадити з 01.03.2014 по 31.12.2015 включно; провести донарахування щомісячних виплат за квітень 2015 року в розмірі 893,42 грн, за травень 2015 року в розмірі 893,42 грн, за червень 2015 року в розмірі 893,42 грн, за липень 2015 року в розмірі 893,42 грн, за серпень 2015 року в розмірі 893,42 грн, за вересень 2015 року в розмірі 893,42 грн, за жовтень 2015 року в розмірі 893,42 грн, за листопад 2015 року в розмірі 893,42 грн, за грудень 2015 року в розмірі 893,42 грн (а.с.45).

30.05.2018 Сєвєродонецьким міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на підставі Постанови КМУ № 335 від 25.04.2018 була прийнята постанова № 1217/7366/7366/12 «Про відрахування», якою постановлено відрахувати із страхових виплат потерпілого ОСОБА_2 8040,78 грн (а.с.36).

Тобто, відповідач призначив належні позивачу виплати не з дати їх припинення (01.07.2014), а з 01.04.2015 - останнього місяця заборгованості в межах трьох років з моменту звернення з заявою про поновлення виплат внутрішньо переміщеної особи. Всі призначені відповідачем виплати за 9 місяців 2015 року в загальній сумі 8040,78 грн обліковуються за позивачем як заборгованість, яку відповідач не виплачує позивачу через відсутність окремого порядку КМУ щодо здійснення цих виплат.

13.08.2018 позивач звернувся із заявою до Сєвєродонецького відділення з проханням надати роз'яснення щодо невиплати йому заборгованості по щомісячним страховим виплатам за 2014 та 2015 роки (а.с.33).

Листом від 22.08.2018 № 2313/03-1 відповідач повідомив, що відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365 зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №335, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо перемішеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час цей порядок ще не визначено. На підставі викладеного заборгованість в межах трьох років з дня звернення за березень-грудень 2015 року буде виплачена після визначення окремого порядку (а.с.32).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до вимог статті 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який з 1 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року та має назву "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105-XIV).

На час призначення ОСОБА_2 страхових виплат у 2012 році частиною першою статті 21, статтею 28 Закону № 1105-XIV передбачалось, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності, а також щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відповідно до ст. 16 ч. 1 п. 2 Закону № 1105-XIV, застрахована особа, має право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 36 Закону № 1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються в тому числі із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (надалі Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (частина друга статті 7 Закону № 1706-VII).

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1706-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 2 постанови КМУ постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2015 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встанолено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, у місячний строк з дня набрання чинності цією постановою приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Відповідно до пункту 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 № 365 (Порядк №365) за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Отже, фактично відповідна комісія на підставі заяви позивача як внутрішньо переміщеної особи прийняла рішення про відновлення раніше призначених виплат позивачу, при чому відновлення таких виплат мало відбутися відповідно до вимог пункту 13 Порядку №365 - з моменту припинення виплат - з 01.07.2014.

Таким чином, постанови відповідача від 19.04.2018 та від 30.05.2018 про донарахування страхових виплат позивачу не з дати їх припинення (01.07.2014), а з 01.04.2015 - останнього місяця заборгованості в межах трьох років з моменту звернення з заявою про поновлення виплат внутрішньо переміщеної особи, а також відрахування цих виплат в загальній сумі 8040,78 до часу затвердження окремого порядку КМУ щодо здійснення цих виплат, суперечать вимогам ч.2 ст.7 Закон № 1706-VII, та пункту 13 Порядку №365, а також фактично обмежують передбачене Законом № 1105-XIV право позивача на своєчасне отримання в повному обсязі страхових сум.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої та другої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно з ч.7 ст.47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

У справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, з урахуванням вимог ч.7 ст.47 Закону № 1105-XIV є підстави для зобов'язання відповідача виплатити позивачу щомісячні страхові виплати з 01.07.2014 та по 31.12.2015 у своєчасній виплаті яких позивачу протиправно з вини Фонду відмовлено постановами від від 19.04.2018 та від 30.05.2018. Тому зазначені суми щомісячних страхових виплат мають бути виплачені позивачу з коригуванням у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Також з зазначених вище підстав суду для повного захисту порушених прав позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 19.04.2018 та від 30.05.2018, а також визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 раніше призначених, але не нарахованих та не виплачених щомісячних страхових виплат в разі стійкої втрати працездатності за період з 01.07.2014 по 31.12.2015, що викладена у листі від 22.08.2018 № 2313/03-1.

Посилання відповідача на вимоги інших нормативних актів, а також відсутність затвердженого КМУ порядку виплати заборгованості зі страхових виплат внутрішньо переміщеним особам не спростовують висновків суду про незаконність дій та рішень відповідача, що порушують законне право позивача на отримання вказаних страхових виплат з зазначених вище підстав.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 1105-XIV робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Таким чином, зобов'язати нарахувати та виплатити ОСОБА_2 раніше призначені, але не виплачені щомісячні страхові виплати за період з 01.07.2014 по 31.12.2015 із корегуванням у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" необхідно саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, а не відокремлений підрозділ робочого органу - Сєвєродонецьке міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

Вказані вище висновки суду є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 28.09.2018 відстрочено позивачу сплату судового збору по даній адміністративній справі у розмірі 704,80 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 352,40 грн стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, оскільки відділення не є самостійною юридичною особою, та судовий збір у сумі 352,40 грн стягнути з позивача до Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 раніше призначених, але не нарахованих та не виплачених щомісячних страхових виплат в разі стійкої втрати працездатності за період з 01.07.2014 по 31.12.2015, що викладена у листі від 22.08.2018 № 2313/03-1.

Визнати протиправною та скасувати постанову Сєвєродонецького міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 19.04.2018 року № 1217/7366/11 в частині не нарахування страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01.07.2014 по 31.03.2015.

Визнати протиправною та скасувати постанову Сєвєродонецького міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 30.05.2018 року № 1217/7366/12 про відрахування із страхових виплат потерпілого ОСОБА_2 суми в розмірі 8040,78 грн.

Зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (місцезнаходження: просп. Гвардійський, 30, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400; ідентифікаційний код в ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2) раніше призначені, але не виплачені щомісячні страхові виплати за період з 01.07.2014 по 31.12.2015 із корегуванням у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 352,40 (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (місцезнаходження: просп. Гвардійський, 30, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400; ідентифікаційний код в ) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 352,40 (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26 листопада 2018 року.

Суддя В.С. Шембелян