Справа № 500/2313/18
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2313/18

29 листопада 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі судді Мандзія О.П. розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДФС у Тернопільській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 25550,50 грн. по платежу єдиний податок з фізичних осіб, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Тернопільській області (далі - позивач; Головне управління ДФС у Тернопільській області) звернулось до суду з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач, фізичної особи - підприємця ОСОБА_1), в якій просить стягнути податковий борг по платежу єдиний податок з фізичних осіб у сумі 25550,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач зареєстрований як суб'єкт господарювання, взятий на облік як платник податків у Тернопільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, зобов'язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законом строки. За відповідачем рахується заборгованість по платежу єдиний податок з фізичних осіб у розмірі 25550,50 грн. Позивачем вживались заходи для його стягнення, проте податковий борг відповідачем не погашено, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 29.11.2018.

До судового засідання 29.11.2018 представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Головного управління ДФС у Тернопільській області. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду відповідно до ст.124, 126 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

На адресу суду 19.11.2018 від ОСОБА_2 - мами ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначає, що відповідач не займався підприємницькою діяльністю, зловживав алкоголем, скориставшись цим, по його паспорту оформили підприємницьку діяльність. Повідомила, що на даний час відповідач перебуває за межами Тернополя.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований 27.10.2017 року як фізична особа - підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.09.2018 року (аркуш справи 8). Знаходиться на обліку в Тернопільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області як платник податків.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, податковий борг виник у зв'язку з несплатою відповідачем узгодженого податкового зобов'язання, самостійно визначеного у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за І квартал 2018 рік, поданої до контролюючого органу 19.04.2018 року (аркуші справи 12-13).

Станом на 12.09.2018 за відповідачем рахується податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 25550,5 грн, що підтверджується довідкою про наявність боргу по платежах, що контролюються Головним управлінням ДФС у Тернопільській області (аркуш справи 9), а також розрахунком суми позовних вимог з податкового боргу платника податків (аркуш справи 10).

Узгоджені суми грошових зобов'язань відповідачем своєчасно не сплачені та набули статусу податкового боргу. Заявлена до стягнення сума заборгованості відображена в інтегрованій картці платника податків по єдиному податку з фізичних осіб (аркуш справи 14).

З метою погашення податкового боргу контролюючим органом була виставлена та вручена 11.06.2018 податкова вимога від 06.06.2018 №20062-17 (аркуш справи 15), проте вжиті заходи не призвели до сплати податкового боргу платником податків. При цьому, з часу виставлення податкової вимоги податковий борг не переривався. Заперечень щодо суми податкового боргу або доказів його сплати відповідачем суду не надано.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

У ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначені зобов'язання платників податків, один з яких зобов'язує, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п.291.3, 291.4 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, до третьої групи належать фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Згідно з п.293.1, 293.3 ст.293 ПК України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі:

1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом;

2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ставка єдиного податку встановлюється у розмірі, визначеному підпунктом 2 пункту 293.3 цієї статті.

Платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал. Сплата єдиного податку платниками першої - третьої груп здійснюється за місцем податкової адреси (п.295.3, 295.4 ст.295 ПК України).

Як слідує з матеріалів справи, податкові зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб нараховані на підставі податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за І квартал 2018 року, є узгодженими у порядку і на умовах, визначених ПК України.

Податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Оскільки податкове зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 25550,50 грн., відповідачем не сплачено в установлений п.295.3 ст.295 ПК України строк, таке зобов'язання є податковим боргом.

Зокрема, згідно п.41.2 ст.41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував узгоджені суми податкових зобов'язань по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 25550,50 грн., а тому даний податковий борг підлягає до стягнення в судовому порядку.

Суд зауважує, що відповідачем у ході судового розгляду справи не висловлено позиції щодо податкового боргу, який виник у нього. Разом із тим, суд вважає, що письмові пояснення, надіслані на адресу суду ОСОБА_2, не можуть вважатися достатнім, допустимим та достовірним доказом у даній справі, адже, по-перше, до пояснень не додано документа, який би у відповідності до ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України підтверджував повноваження ОСОБА_2 як представника відповідача, а по-друге, не містять жодної інформації, яка б спростовувала наявність у відповідача податкового боргу.

Сукупність наданих первинних документів до матеріалів справи не дають суду підстав для сумніву щодо того, що за відповідачем рахується податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 25550,50 грн.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На думку суду, позивачем підтверджено достатніми та належними доказами факт наявності несплаченого відповідачем податкового боргу, а тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а отже підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.139, 205, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: 46003, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Білецька, будинок 1, ідентифікаційний код в ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1, дата народження - 14.02.1983) про стягнення податкового боргу задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1, дата народження - 14.02.1983) податковий борг в сумі 25550 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят) гривень 50 (пятдесят) копійки по єдиному податку з фізичних осіб на р/р0002, код банку одержувача 37977726, МФО 899998, код платежу 18050400.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.