Справа № 826/9197/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 листопада 2018 року № 826/9197/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С.,

за участі представників:

позивача: Богатов Юрій Михайлович (довіреність від 19.01.2018 б/н)

відповідача: Белзецька Тетяна Леонідівна (довіреність від 05.02.2018 № 55/25-15-10-03-17)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Ріелті Груп"

до Головного управління ДФС у м. Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.05.2017 №,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіон Ріелті Груп" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.05.2017 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач дійсно мав фінансово - господарські правовідносини з ТОВ "Техно Маркет" за договором поставки від 24.06.2015 № М-186 за яким було отримано товар використаний ним у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, що підтверджується відповідними первинними документами. Також позивач посилався на те, що ТОВ "Рікомб" було включено суму податку на додану вартість за договором оренди від 31.03.2011 № 31/03-11 до складу податкового кредиту, з огляду на те, що у позивача були відсутні правові підстави для неврахування відповідних сум ПДВ у складі податкового кредиту.

Водночас, позивач посилався на те, що основні договори оренди приміщень за адресами м. Київ, вул. Райдужна, 15 та м. Київ, вул. Вишгородська, 21 є чинними та позивач продовжує користуватись наявними там власними матеріальними активами у вигляді поліпшень майна, а чинність втратили лише договори щодо частини площ приміщень за вказаними адресами. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмовий відзив в яких зазначив про те, що за результатами проведеної перевірки позивача згідно з проведеним аналізом в ЄРПН в податкових накладних від 11.03.2015 №90, від 11.03.2015 №88, від 30.03.2015 №294 в графі «Вид цивільно-правового договору» вказано - договір поставки від 24.02.2015 №М-486 та в податкових накладних №189, від 30.03.2015 №295 в графі «Вид цивільно-правового договору», вказано - Договір про надання послуг від 24.02.2015 №М-486, водночас відповідні договори до перевірки надано не було, при цьому перевіркою не встановлено за чий рахунок здійснювалась поставка товару та не надано сертифікатів якості. Також відповідач посилався на те, що оскільки згідно з наданими до перевірки документами, орендодавцем приміщень за адресами м. Київ, вул. Райдужна, 15 та м. Київ, вул. Вишгородська, 21 жодної компенсації вартості проведених (придбаних) позивачем поліпщень об'єктів оренди не здійснювалось, повернення поліпшень у складені об'єктів оренди після закінчення дії відповідних договорів вважається операцією з необоротними активами, не пов'язаними з ведення господарської діяльності.

Також, відповідач посилався на те, що позивачем відображено у складі податкового кредиту суми ПДВ нараховані (сплачені) з оренди приміщень, що розташовані у ВЕЗ "Крим" за відсутності на те правових підстав. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

В період з 30.01.2017 по 17.02.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Ріелті Груп" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.09.2016.

За результатами перевірки складено акт від 24.02.2017 № 75/26-15-14-01-05/35316423, яким, зокрема, встановлено порушення пункту 185.1 статті 185, пункту І87.1 статті 187, пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 432162 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки прийняті податкові повідомлення - рішення від 30.12.2016 № , № та від 21.03.2017 № .

За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України від 24.05.2017 № 11135/6/99-99-1101-01-25 скасовано податкове повідомлення - рішення від 30.12.2016 № , скасовано податкове повідомлення - рішення від 30.12.2016 № в частині 2718303,00 грн. та у відповідній частині штрафні санкції та залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 21.03.2017 № .

29.05.2017 на підставі акту від 24.02.2017 № 75/26-15-14-01-05/35316423та рішення від 24.05.2017 № 11135/6/99-99-1101-01-25 прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 070 788,50 грн. у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 356929,50 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України від 24.05.2017 № 11135/6/99-99-1101-01-25

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням - рішення від 29.05.2011 № звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були порушені з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

При розгляді справи судом було перевірено чи мали операції між позивачем та ТОВ "Техно-Маркет" реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного.

Суд виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції. Також, судом було зобов'язано позивача та відповідача надати всі наявні докази на обґрунтування їх правових позицій.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що позивач мав фінансово - господарські правовідносини з ТОВ "Техно-Маркет" за договором від 24.02.2015 № М-486 предметом якого є здійснення поставки товару та виконання пусконалагоджувальних робіт.

На підтвердження факту отримання обладнання та робіт за вказаним договором позивачем надано суду копії договору з додатками, додаткових угод до нього, видаткових накладних, актів надання послуг, а на підтвердження оплати - банківських виписок.

Відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що ТОВ "Техно-Маркет" не відобразили у своїй податковій звітності операції з позивачем, а також, що ними не було сплачено податок на додану вартість з вказаних операцій. Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ "Техно-Маркет".

Щодо посилання відповідача на факт того, що позивачем до перевірки не надано контролюючому органу договір від 24.02.2015 № М-486, сертифікатів якості, документів щодо поставки товару суд звертає увагу на наступне.

Пунктом 85.6 статті 85 Податкового кодексу України встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Документів на підтвердження факту відмови позивача надати контролюючому органу певні документи, зокрема, акту відповідачем суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

Необґрунтованість посилань відповідача на правовідносини між ТОВ "Техно-Маркет" та його контрагентами ТОВ "ТРАНСЛОКАЛСЕРВІС" та ТОВ "Вердо Груп", як на підтвердження відсутності факту здійснення фінансово - господарських правовідносин між ТОВ "Техно-Маркет" та позивачем зумовлюється тим, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ТОВ "Техно-Маркет" поставило позивачу обладнання та виконало роботи саме за рахунок правовідносин з ТОВ "ТРАНСЛОКАЛСЕРВІС" та ТОВ "Вердо Груп".

Зазначаючи в акті від 24.02.2017 № 75/26-15-14-01-05/35316423 та відзиві про те, що згідно даних АІС «Податковий блок» підсистеми «СФП», ТОВ «Техно-Маркет» зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників, відповідач водночас не наводить обґрунтування щодо того на підставі яких документів відповідну інформацію було внесено до АІС «Податковий блок» та не надає суду доказів на підтвердження відповідної інформарції.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином посилання відповідача на факт того, що згідно даних АІС «Податковий блок» підсистеми «СФП», ТОВ «Техно-Маркет» зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників до уваги не приймаються.

Інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту за фінансово - господарськими відносинами з ТОВ «Техно-Маркет» відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту за фінансово - господарськими відносинами з ТОВ «Техно-Маркет» не надано та не зазначено про причини неможливості їх надання, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Техно-Маркет» мали реальний товарний характер.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 200.1 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Реальність та товарність господарських операцій між позивачем та к ТОВ «Техно-Маркет» в ході судового розгляду справи судом було встановлено, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те. що у позивача було право на формування податкового кредиту по операціях з ТОВ «Техно-Маркет».

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Посилаючись в акті від 24.02.2017 № 75/26-15-14-01-05/35316423 та наданому суду відзиві на порушення позивачем пункту 186.2 статті 186, пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України в наслідок чого позивачем безпідставно відображено у складі податкового кредиту суми ПДВ, нараховані сплачені у складі оплати за послуги з оренди приміщень, що розташовані у ВЕЗ "Крим" контролюючий орган виходив з того, що постачання товарів місцем постачання яких визначена територія ВЕЗ "Крим" не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість оскільки територія вільної митної зони створеної у межах ВЕЗ "Крим", вважається такою, що знаходиться поза межами митної території України. При цьому відповідач посилається на положення підпункту 6 пункту 12.3 статті 12 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України".

Відповідно до пункту 26 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України на період дії Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" цей Кодекс застосовується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України".

Згідно з підпунктом 6 пункту 12.3 статті 12 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" будь-які податки, збори (обов'язкові платежі), стягнуті на території ВЕЗ "Крим", не змінюють розмір податкових зобов'язань з податків, зборів (обов'язкових платежів), нарахованих (що підлягають стягненню) на іншій території України

Положень щодо того, що будь-які податки, збори (обов'язкові платежі), нараховані/сплачені на території ВЕЗ "Крим" не враховуються при визначенні податкових зобов'язань та витрат на іншій території України, на які посилається відповідач, ні підпункт 6 пункту 12.3 статті 12 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим", ні законодавство загалом не містить.

Факт того, що позивачем від ТОВ "РІКОМБ" за договором від 31.03.2011 в 2014 році було отримано послуги з оренди нерухомого майна за адресою Автономна Республіка Крим, місто Ялта, провулок Дарсанівський, 10 відповідачем не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договору оренди від 31.03.2011 № 31/03-11, договорів про внесення змін до нього, актів приймання - передачі, договору оренда від 31.03.2014 № 31/03-14, актів виконання робіт до договору оренди, договору про розірвання договору оренди № 30/03-14 від 30.03.2014 від 31.12.2014, банківських виписок.

ТОВ "РІКОМБ" зареєстровано та здійснює свою підприємницьку діяльність на території України, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Доказів на підтвердження того, що ТОВ "РІКОМБ" не було задекларовано та сплачені податкові зобов'язання за договорами від 31.03.2011 № 31/03-11 та від 31.03.2014 № 31/03-14 відповідачем суду надано не було, як і не було зазначено про наявність відповідного факту.

Таким чином, оскільки Закон України "Про створення вільної економічної зони "Крим" не містить положень про те, що податки, збори (обов'язкові платежі) нараховані/сплачені на території ВЕЗ "Крим" не враховуються при визначенні податкових зобов'язань та витрат на іншій території України, у той час, як факт реального існування фінансово - господарських правовідносин між позивачем та ТОВ "РІКОМБ" сторонами не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, суд дійшов висновку про те, що у позивача були наявні правові підстави для формування податкового кредиту за рахунок вказаних фінансово - правових відносин.

Встановлюючи акті від 24.02.2017 № 75/26-15-14-01-05/35316423 факт допущення позивачем порушення пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України в наслідок чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 643143,00 грн. відповідач виходив з того, що оскільки згідно з наданими до перевірки документами, орендодавцем приміщень за адресами м. Київ, вул. Райдужна, 15 та м. Київ, вул. Вишгородська, 21 жодної компенсації вартості проведених (придбаних) позивачем поліпщень об'єктів оренди не здійснювалось, повернення поліпшень у складені об'єктів оренди після закінчення дії відповідних договорів вважається операцією з необортними активами, не пов'язаними з ведення господарської діяльності.

ПАТ "Універсам №11"Райдужний" передано позивачу в тимчасове платне користування відповідно до договору оренди нежилих приміщень від 01.02.2014 № 2 частину нежилих приміщень, які знаходиться за адресою м. Київ, вул. Радужна, 15 загальною площею 1919,9 кв.м., договору оренди нежилих приміщень від 31.03.2011 № 1 частину нежилих приміщень, які знаходиться за адресою м. Київ, вул. Радужна, 15 загальною площею 2357,10 кв.м., договору оренди нежитлових приміщень від 01.04.2012 № 1-2012 частину нежилих приміщень, які знаходиться за адресою м. Київ, вул. Радужна, 15 загальною площею 437,2 кв.м.

Між позивачем та ПАТ "Універсам №11"Райдужний" було укладено договір про припинення (розірвання) до Договору оренди нежилих приміщень № 1 від 31.03.2011 року від 14.03.2014 яким з 14.03.2014 припинено дію договору оренди нежилих приміщень № 1 від 31.03.2011 та договір про припинення (розірвання) до Договору оренди нежилих приміщень № 1-2012 від 01.04.2012 року від 28.02.2015 яким з 28.02.2015 припинено дію договору оренди нежилих приміщень № 1 від 31.03.2011.

ТОВ "СІНЕРГІЯ-АЛЬФА" передано позивачу у тимчасове платне користування за договорами піднайму (суборенди) від 04.08.2014 № 01/08, від 25.03.2016 № 01/03 та відповідно до договору про заміну сторони в договору піднайму (суборенди) від 29/04 від 29.04.2013 нежитлове приміщення, що знаходиться в будівлі за адресою м. Київ, вул. Вишгородська, 21 загальною площею 2331,5 кв.м.

Між позивачем та ТОВ "СІНЕРГІЯ-АЛЬФА" було укладено договір про розірвання договору піднайму (суборенди) № 01/08 від 01.08.2014 року від 25.03.2016 яким з 25.03.2016 припинено дію договору піднайму (субороенди) № 01/08 від 01.08.2014 та договір про розірвання договору піднайму (суборенди) № 29/04 від 29.04.2013 року від 31.07.2014 яким з 31.07.2014 припинено дію договору піднайму (субороенди) № 29/04 від 29.04.2013.

Між позивачем та ТОВ "Фуршет Центр" було укладено договори:

- від 14.03.2014 купівлі - продажу за яким було передано у власність позивача сформований матеріальний актив, а саме, ремонтно - будівельні роботи в нежитлових приміщеннях, що знаходяться за адресою м. Київ, вул. Райдужна,15, факт передання матеріального активу за вказаним договором підтверджується актом приймання передачі від 14.03.2015, накладної від 14.03.2014 № та довідкою від 14.03.2014;

- від 14.03.2014 № 14/03/14-26 купівлі - продажу за яким було передано у власність позивача сформований матеріальний актив, а саме, ремонтно - будівельні роботи в нежитлових приміщеннях, що знаходяться за адресою м. Київ, Кондитерський цех, вул. Райдужна,15, факт передання матеріального активу за вказаним договором підтверджується актом приймання передачі від 14.03.2015, накладною від 14.03.2014 № та довідкою від 14.03.2014;

- від 14.03.2014 № ФЦ14/03-РРГ за яким було передано у власність позивача сформований матеріальний актив, а саме, систему охорони тривожної сигналізації та встановлення зв'язку у мережі СКС, яка встановлено за адресою м. Київ, вул.Вишгородська, 12, факт передання матеріального активу за вказаним договором підтверджується актом приймання передачі від 14.03.2015, накладною від 14.03.2014 № ;

- від 14.03.2014 № 14/03/14-95 за яким було передано у власність позивача сформований матеріальний актив, а саме, охоронну сигналізацію, пожежну сигналізацію, локальну комп'ютерно - телефонну мережу, систему відеоспостереження, яка встановлено за адресою м. Київ, вул. Райдужна,15, факт передання матеріального активу за вказаним договором підтверджується актом приймання передачі від 14.03.2015, накладною від 14.03.2014 №

- від 14.03.2014 № 14/03-14-53 за яким було передано у власність позивача матеріальний актив, а саме, сигналізаційну систему, яка встановлена за адресою м. Київ, вул. Райдужна,15, факт передання матеріального активу за вказаним договором підтверджується актом приймання передачі від 14.03.2015, накладною від 14.03.2014 № ;

- від 14.03.2014 купівлі - продажу за яким було передано у власність позивача сформований матеріальний актив, а саме, ремонтно - будівельні роботи придбані/виконані в нежитлових приміщеннях, що знаходяться за адресою м. Київ, вул. Вишгородська, 21, факт передання матеріального активу за вказаним договором підтверджується актом приймання передачі від 14.03.2015, довідкою від 14.03.2014 та накладною від 14.03.2014 № .

За договором від 31.08.2015 № 31/08/15 укладеним між позивачем та ТОВ "СК РЕСТАЛ" останнім було виконано ремонтно - оздоблювальні магазину за адресою м. Київ, вул. Вишгородська, 21. Факт отримання послуг за вказаним договором підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, актом приймання виконаних будівельних робіт.

Таким чином матеріальні активи за договорами від 14.03.2014 б/н, від 14.03.2014 № 14/03/14-26, від 14.03.2014 № ФЦ14/03-РРГ, від 14.03.2014 № 14/03/14-95, від 14.03.2014 № 14/03-14-53, від 14.03.2014 від ТОВ "Фуршет Центр" та виконані будівельно - оздоблювані роботи від ТОВ "СК РЕСТАЛ" за договором від 31.08.2015 № 31/08/15 були отримані позивачем в період дії договорів оренди нежилих приміщення за адресою м. Київ, вул. Вишгородська, 21 та м. Київ, вул. Райдужна,15.

Факт того, що вказані приміщення використовувались позивачем у господарській діяльності сторонами не заперечується, а отже і факт отримання позивачем матеріальних активів і робіт за договорами від 14.03.2014 б/н, від 14.03.2014 № 14/03/14-26, від 14.03.2014 № ФЦ14/03-РРГ, від 14.03.2014 № 14/03/14-95, від 14.03.2014 № 14/03-14-53, від 14.03.2014 від ТОВ "Фуршет Центр" та від ТОВ "СК РЕСТАЛ" за договором від 31.08.2015 № 31/08/15 з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відповідач зазначаючи в акті перевірки від 24.02.2017 № 75/26-15-14-01-05/35316423 про те, що позивачем здійснено повернення ПАТ "Універсам №11"Райдужний" та ТОВ "СІНЕРГІЯ-АЛЬФА" поліпшень у складені об'єктів оренди після закінчення дії відповідних договорів, тобто здійснено операцією з необортними активами, не пов'язаними з ведення господарської діяльності водночас крім посилань на відсутність факту надання ПАТ "Універсам №11"Райдужний" та ТОВ "СІНЕРГІЯ-АЛЬФА" певної компенсації водночас не наводить інших доводів та обґрунтувань на підтвердження того, що позивачем було передано зазначеним товариства матеріальні активи і роботи отримані за договорами від 14.03.2014 б/н, від 14.03.2014 № 14/03/14-26, від 14.03.2014 № ФЦ14/03-РРГ, від 14.03.2014 № 14/03/14-95, від 14.03.2014 № 14/03-14-53, від 14.03.2014, від 31.08.2015 № 31/08/15, як і не надає доказів на підтвердження відповідних фактів та не зазначає про причини неможливості їх надання.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що матеріальні активи і роботи отримані за договорами від 14.03.2014 б/н, від 14.03.2014 № 14/03/14-26, від 14.03.2014 № ФЦ14/03-РРГ, від 14.03.2014 № 14/03/14-95, від 14.03.2014 № 14/03-14-53, від 14.03.2014, від 31.08.2015 № 31/08/15 були отримані позивачем з метою їх використання у власній господарській діяльності, та той факт у суду відсутні докази на підтвердження факту передання вказаних робіт та послуг ПАТ "Універсам №11"Райдужний" та ТОВ "СІНЕРГІЯ-АЛЬФА", суд дійшов висновку про те, що висновки відповідача щодо порушення позивачем пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України в наслідок чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 643143,00 грн. є передчасними та необґрунтованими.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Ріелті Груп" (02090, м. Київ, вул. В Сосюри, 6 поверх 4, ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вулю Шолуденка, 33/19, ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.05.2017 № - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 29.05.2017 №.

3. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вулю Шолуденка, 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Ріелті Груп" (02090, м. Київ, вул. В Сосюри, 6 поверх 4, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 16061,83 грн. (шістнадцять тисяч шістдесят одна грн. 83 коп.).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов