Справа № 826/15488/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 листопада 2018 року м. Київ № 826/15488/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву Одеської митниці Державної фіскальної служби до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення коштів,

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Одеська митниця Державної фіскальної служби (Митниця) з позовною заявою до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" (Товариство) про стягнення до Державного бюджету України суми митних платежів у розмірі 121433879,63 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2018 позовну заяву Одеської митниці Державної фіскальної служби залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

На виконання вимог ухвали представником позивача до суду засобами поштового зв'язку направлено заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заяви зазначено, що 22 листопада 2012 року між Митницею та Товариством як гарантом укладено угоду №771 про надання фінансових гарантій митним органам незалежним фінансовим посередником, якою врегульовано взаємовідносини між Митницею та гарантом щодо надання фінансових гарантій сплати митних платежів у разі невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, узятих перед митним органом зобов'язань, що випливають з митних процедур відповідно до Митного кодексу України.

У лютому 2014 року згідно з митними деклараціями №500090008/2014/00121, №500090008/2014/000122, №500060705/2014/000246, №500060705/2014/000254, №500060705/2014/000255, №500060705/2014/000256, №500060705/2014/000260, №500060705/2014/000261, №500060705/2014/000262, №500060705/2014/000263 компанією "Ksandro Enterprise Ltd" ввезено на митну територію України товар - дистиляти, газойлі, дизельне паливо, бензин автомобільний.

В указаних митних деклараціях особою, відповідальною за фінансове врегулювання, визначено Товариство, яке надало компанії "Ksandro Enterprise Ltd", гарантійні документи з метою забезпечення сплати митних платежів.

У березні 2014 року Південною митницею Міністерства доходів і зборів України складено акти №1-10 про настання гарантійного випадку, у яких визначено суму податків і зборів, які потрібно сплатити за митне оформлення товару, а також направлено вимоги відповідачу про сплату коштів за гарантійним документом.

Командитне товариство "Донтрансгарант і компанія" оскаржило такі вимоги про сплату коштів за гарантійним документом до суду.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року у справі 826/3956/14 в задоволенні позову Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" до Південної митниці Міндоходів про визнання дій протиправними, скасування вимог про сплату коштів за гарантійними документами від 04 березня 2014 року №№1, 2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року у справі №826/5298/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року, Командитному товариству "Донтрансгарант і компанія" відмовлено в задоволенні позову, зокрема, в частині визнання протиправними та скасування вимог Південної митниці Міністерства доходів і зборів України про сплату коштів за гарантійним документом від 13 березня 2014 року №3-10.

Представник позивача в заяві стверджував про недоцільність звернення Одеської митниці Державної фіскальної служби з позовною заявою до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення суми митних платежів у розмірі 121433879,63 грн до прийняття Вищим адміністративним судом України рішень у справах №826/3956/14, №826/5298/14, оскільки у випадку ухвалення рішення на користь Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія", неузгодженість вимог про сплату коштів за гарантійними документами від 04 березня 2014 року №1, №2 та від 13 березня 2014 року №3-10 стала б підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Одеської митниці Державної фіскальної служби.

Однак, листами від 07 травня 2014 №6640/15-70-52, від 16 липня 2014 року №10540/15-70-52 Південною митницею Міндоходів направлено на адресу Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у місті Києві подання для вжиття заходів з погашення податкового боргу платника податків Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" на загальну суму 121433879,63 грн.

В подальшому листом від 05 жовтня 2016 року Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві повідомила Одеську митницю Державної фіскальної служби листом №4819/26-54-17-18 про сформування вимоги від 15 травня 2014 року №5-25 на загальну суму 121433879,63 грн, її вручення директору Товариства та звернення Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" до суду з позовом про скасування такої вимоги.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року, у справі №826/9642/14 позов Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" задоволено та визнано протиправною і скасовано вимогу від 15 травня 2014 року №5-25.

Судові рішення у справі №826/9642/14 обґрунтовані тим, що на момент формування вимоги від 15 травня 2014 року №5-25, грошові зобов'язання за вимогами про сплату коштів за гарантійними документами були неузгодженими, оскільки правомірність прийняття таких вимог оскаржувалася Командитним товариством "Донтрансгарант і компанія" у справах №826/3956/14, №826/5298/14.

21 грудня 2016 року Одеська митниця Державної фіскальної служби звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення 121433879,63 грн та клопотанням про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 січня 2017 року у справі №910/372/17 Одеській митниці Державної фіскальної служби відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, а їх позовну заяву повернуто позивачу.

30 березня 2017 року Одеська митниця Державної фіскальної служби повторно звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення 121433879,63 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2017 року прийнято позовну заяву Одеської митниці Державної фіскальної служби до розгляду та порушено провадження у справі №910/5478/17.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06 червня 2017 року провадження у справі закрито у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, роз'яснено позивачу його право звернення з даною позовною заявою до адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2017 року у справі №910/5478/17 ухвалу Господарського суду міста Києва від 06 червня 2017 року залишено без змін.

Не погоджуючись з даними судовими рішеннями Одеська митниця Державної фіскальної служби звернулася з касаційною скаргу про їх перегляд до Вищого господарського суду України.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №910/5478/17 ухвалу Господарського суду міста Києва від 06 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2017 року залишено без змін.

Представник позивача в заяві про поновлення пропуску строку звернення до адміністративного суду зазначив, що отримавши постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у №910/5478/17 і сплативши судовий збір Одеська митниця Державної фіскальної служби одразу звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Суд, розглянувши подану заяву, проаналізувавши наведені у ній доводи, при її вирішенні виходив з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

При цьому, частиною першою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України

визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З урахуванням наведеного, для вирішення питання про правильність визначення судом дотримання строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід з'ясувати коли розпочався перебіг цього строку, чи дотримано позивачем строк звернення до суду, чи є підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як вбачається з наданих позивачем матеріалів, в березні 2014 року Південною митницею Міністерства доходів і зборів України за митними деклараціями №500090008/2014/00121, №500090008/2014/000122, №500060705/2014/000246, №500060705/2014/000254, №500060705/2014/000255, №500060705/2014/000256, №500060705/2014/000260, №500060705/2014/000261, №500060705/2014/000262, №500060705/2014/000263 складено акти №1-10 про настання гарантійного випадку, у яких визначено суму податків і зборів, які потрібно сплатити за митне оформлення товару, а також направлено вимоги відповідачу про сплату коштів за гарантійним документом.

Командитне товариство "Донтрансгарант і компанія" оскаржило вимоги про сплату коштів за гарантійним документом до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року, у справі 826/3956/14 позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Південної митниці Міністерства доходів і зборів України про сплату коштів за гарантійним документом від 04 березня 2014 року №1 (зареєстровану за вихідним №3235/15-70-53 від 04 березня 2014 року); визнано протиправною та скасовано вимогу Південної митниці Міністерства доходів і зборів України про сплату коштів за гарантійним документом від 04 березня 2014 року №2 (зареєстровану за вихідним №3237/15-70-53 від 04 березня 2014 року).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року у справі 826/3956/14 в задоволенні позову Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" до Південної митниці Міндоходів про визнання дій протиправними, скасування вимог про сплату коштів за гарантійними документами від 04 березня 2014 року №№1, 2 відмовлено.

Окрім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року у справі №826/5298/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року, Командитному товариству "Донтрансгарант і компанія" відмовлено в задоволенні позову, зокрема, в частині визнання протиправними та скасування вимог Південної митниці Міністерства доходів і зборів України про сплату коштів за гарантійним документом від 13 березня 2014 року №3-10.

Таким чином, грошові зобов'язання за вимогами про сплату коштів за гарантійними документами від 04 березня 2014 року №1, №2 набули статусу узгоджених 23 вересня 2015 року (з прийняттям постанови Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року у справі 826/3956/14), а грошові зобов'язання за вимогами про сплату коштів за гарантійними документами від 13 березня 2014 року №3-10 - 30 жовтня 2014 року (після прийняття постанови Київським апеляційним адміністративним судом від 30 жовтня 2014 року у справі №826/5298/14).

Разом з тим, з наданих позивачем матеріалів вбачається, що Одеською митницею Державної фіскальної служби в 2014-2017 роках вчинялися дії щодо стягнення коштів з Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" у сумі 121433879,63 грн, що, зокрема, підтверджується зверненнями до Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у місті Києві про вжиття заходів з погашення податкового боргу платника податків Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" на загальну суму 121433879,63 грн у 2014-2016 роках та безпосереднє звернення Одеської митниці Державної фіскальної служби до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення вказаних коштів у 2017 році.

Проте постанова Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2017 року, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 06 червня 2017 року про закриття провадження у справі №910/5478/17 у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, набрала законної сили з дня прийняття, тобто 15 серпня 2017 року.

Судом не приймаються до уваги доводи представника позивача про недоцільність звернення з даним позовом до адміністративного суду до перегляду в касаційному порядку судових рішень першої та апеляційної інстанції, адже відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 03 серпня 2017 року) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Таким чином, позивач мав можливість звернутися до адміністративного суду з позовною заявою до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення до Державного бюджету України суми митних платежів у розмірі 121433879,63 грн у серпні-вересні 2017 року, тобто до закінчення 1095-денного строку для стягнення таких коштів, передбаченого статтею 102 Податкового кодексу України.

Водночас Одеська митниця Державної фіскальної служби звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом лише у вересні 2018 року, більш ніж через рік після набрання законної сили судовими рішеннями у справі №910/5478/17.

Окрім того, слід зазначити, що ухвалою Вищого господарського суду України від 23 жовтня 2017 року касаційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06 червня 2017 року та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2017 року у справі №910/5478/17 повернуто скаржнику.

Лише ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2018 року касаційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2017 року та на ухвалу господарського суду міста Києва від 06 червня 2017 року у даній справі передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на положення частини шостої статті 302 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року, щодо передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Як зазначалося вище, постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у №910/5478/17 ухвалу Господарського суду міста Києва від 06 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2017 року залишено без змін.

Велика Палата у постанові від 30 травня 2018 року у №910/5478/17 дійшла висновку, що позов про примусове стягнення з відповідача коштів як з особи, відповідальної за сплату митних платежів до державного бюджету, подано Митницею в порядку виконання нею завдань, покладених на органи доходів і зборів. Таким чином, спір виник у зв'язку з невиконанням вимог Митниці як суб'єкта владних повноважень про таку сплату, з огляду на що вимога про стягнення органом доходів і зборів з відповідача як особи, відповідальної за сплату митних платежів у сумі 121433879,63 грн до Державного бюджету України, є публічно-правовим спором на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Разом з тим, позивачем у період з серпня 2017 року по вересень 2018 року не вчинялося жодних дій по виконанню судових рішень у №910/5478/17 та дій спрямованих на дотримання строку звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення коштів з Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" у сумі 121433879,63 грн.

Так, законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи "Стаббігс на інші проти Великобританії","Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

В свою чергу поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об'єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Водночас вказані в заяві про поновлення строку звернення до суду причини свідчать про фактичну незгоду позивача з рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій у справі №910/5478/17 щодо підсудності такої справи та жодним чином не підтверджують існування обставин, що об'єктивно перешкоджали зверненню Одеської митниці Державної фіскальної служби України з позовом до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення суми митних платежів у розмірі 121433879,63 грн до адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено об'єктивних обставин та не надано суду відповідних доказів неможливості реалізації права звернення до суду з даним позовом з серпня 2017 року, що свідчить про неповажність причин пропуску Одеською митницею Державної фіскальної служби України строку звернення до адміністративного суду в частині стягнення 119119785,62 грн за вимогами про сплату коштів за гарантійним документом від 13 березня 2014 року №3-10.

Відповідно до частин першої, другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України ,

ухвалив:

Визнати причини пропуску Одеською митницею Державної фіскальної служби України строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення коштів, в частині стягнення до Державного бюджету України суми митних платежів у розмірі 119119785,62 грн, - неповажними.

Позовну заяву Одеської митниці Державної фіскальної служби до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення коштів, в частині стягнення до Державного бюджету України суми митних платежі у розмірі 119119785,62 грн, - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовною заявою і доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак