Справа № 826/9793/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 листопада 2018 року № 826/9793/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача про відмові від позову в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ДФС України про стягнення середнього заробітку, компенсації втрати частини заробітної плати, компенсації невикористаних днів щорічної основної відпустки, індексації заробітної плати,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі також - відповідач), про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та індексації заробітної плати.

12.11.2018 р. від позивача надійшла заява про відмову від позову в частині, а саме в частині стягнення компенсації невикористаних днів щорічної основної відпустки та індексації заробітної плати.

Разом з тим, від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог якою позивач просив суд: стягнути з ДФС України середній заробіток у розмірі 177 644 (сто сімдесят сім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 45 коп. за час затримки виплати заробітної плати за період з 09.07.2014 р. по 24.05.2018 р. без урахування обов'язкових податків та зборів; стягнути з ДФС України компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 13497 (тринадцять тисяч чотириста дев'яносто сім) грн. 55 коп. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У період з 05.07.2013 р. по 09.07.2014 р. позивач працювала в ДПІ у м. Ялті ГУ Міндоходів в АР Крим на посаді начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб.

За період з квітня 2014 року по липень 2014 року Позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата.

У зв'язку наявною заборгованістю по виплаті заробітної плати Позивач звернулась з відповідним позовом до ДФС України по стягнення такої заборгованості.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2017 р. у справі №826/6239/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з квітня 2014 року по липень 2014 року у розмірі 11 486 грн. 12 коп.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018 р. у справі №826/6239/17 апеляційну скаргу ДФС України залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Таким чином, рішення суду у справі №826/6239/17 набрало законної сили 15.03.2018 р.

24.05.2018 р. позивач на виконання судового рішення у справі №826/6239/17 отримав кошти у розмірі 9 246,33 грн. (сума з урахуванням стягнутих податків та зборів з 11 486 грн. 12 коп.)

Факт наявності невиплаченої позивачу заборгованості по за робітній платі за період роботи в ДПІ у м. Ялті Головного управління Міндоходів в АР Крим було встановлено та підтверджено Окружним адміністративним судом м. Києва (рішення від 18.12.2017 р. у справі №826/6239/17).

Позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №826/6239/17 про стягнення заборгованості по за робітній платі були задоволені у повному обсязі, а відповідач не оскаржував розмір належних до виплати позивачу сум на день звільнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення суду ДФС України здійснено фактичний розрахунок з ОСОБА_1 Кошти були зараховані на рахунок позивача 24.05.2018 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу Законів про працю України (далі по тексту - «КЗпП України), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки, позивач звільнився з ДПІ у м. Ялті Головного управління Міндоходів в АР Крим 09.07.2014 р., а фактичне погашення заборгованості по заробітній платі здійснено лише 24.05.2018 р., то позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки за період з 09.07.2014 р. по 24.05.2018 р.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Наведене відповідає правовій практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 21 січня 2012 року № 6-87цс11 та від 14 січня 2014 року № 21-395а13.

На підставі викладеного, середній заробіток розраховується наступним чином:

- Заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням (09.07.2014 р.): у травні 2014 року - 3476 грн. 05 коп., у червні 2014 року - 3476 грн. 05 коп.

- Кількість робочих днів за останні два місяці роботи перед звільненням (09.07.2014 р.): у травні 2014 року - 19 днів, у червні 2014 року - 19 днів.

- Середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням (09.07.2014 р.): 182 грн. 95 коп. = (3476 грн. 05 коп. (травень 2014 р.) + 3476 грн. 05 коп. (червень 2014 р.)) / 38 (загальна кількість робочих днів за травень та червень 2104 р.)).

- Період невиплати належної заробітної плати: з 09.07.2014 р. (дата звільнення) по 24.05.2018 р. (дата фактичного розрахунку) становить 971 робочих днів.

- Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки складає 177644 (сто сімдесят сім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 45 коп. = 182 грн. 95 коп. * 971 робочих днів.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку у розмірі 177644 (сто сімдесят сім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 45 коп. за час затримки виплати заробітної плати за період з 09.07.2014 р. по 24.05.2018 р.

Разом з тим, оскільки розрахунок по заборгованості по заробітній платі було здійснено лише 24.05.2018 р., то позивач має право на компенсацію за затримку виплати заробітної плати.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Позивач самостійно здійснив розрахунок компенсації за затримку виплати заробітної плати, який зазначено в заяві про уточнення позовних вимог.

Згідно розрахунків позивача компенсація втрати частини заробітної плати заборгованість по якій виникла у період з 01.04.2014 р. по 09.07.2014 р. становить 13497 (тринадцять тисяч чотириста дев'яносто сім) грн. 55 коп.

Відповідач не оскаржував здійснений позивачем розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДФС України компенсації втрати частини заробітної плати у розмірі 13497 (тринадцять тисяч чотириста дев'яносто сім) грн. 55 коп.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та індексації заробітної плати, задовольнити повністю.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1) середній заробіток у розмірі 177 644 (сто сімдесят сім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 45 коп. за час затримки виплати заробітної плати за період з 09.07.2014 р. по 24.05.2018 р. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1) компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 13497 (тринадцять тисяч чотириста дев'яносто сім) грн. 55 коп. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій