Справа № 0940/2154/18
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"22" листопада 2018 р. справа № 0940/2154/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

суддя Остап'юк С.В.,

за участю секретаря Котик Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про заміну сторони виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2018 головний державний виконавець Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області звернувся в суд із поданням про заміну стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантье" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" у виконавчому провадженні АСПВ №53792678.

13.11.2018 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суд призначено судове засідання з розгляду вказаного подання державного виконавця.

Заява мотивована тим, що 10.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантье" звернулось до Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСПВ №53792678, у зв'язку з тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Серет", яке 29.06.2017 змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантье" укладено договір факторингу від 28.02.2017, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантье" відступило (передано у власність) Фактору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" (новому кредитору) з 28.02.2017, а Фактор, відповідно до даного Договору набув право грошової вимоги, серед іншого, за кредитним договором за №Р23.020.73405 від 31.07.2015. У зв'язку з чим, просить замінити стягувача у виконавчому провадженні АСПВ №53792678.

Державний виконавець, представники сторін та інших зацікавлених осіб в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час і місце розгляду даного подання повідомлялися судом.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 2 статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Суд, розглядаючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, зміст подання державного виконавця та долучені до нього матеріли, встановив наступне.

13.11.2018 головним державним виконавцем Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області внесено до суду подання про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСПВ №53792678 з виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в розмірі 13 082, 52 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантье" за кредитним договором за № Р23.020.73405 від 31.07.2015.

Державний виконавець просить суд замінити стягувача у вказаному виконавчому провадженні, оскільки 28.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінасова компанія "Серет", яке 29.06.2017 змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантье" укладено договір факторингу, згідно якого останнє відступило фактору право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини поняття "суд, встановлений законом" передбачає розуміння суду, як юрисдикційного органу, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Цей орган має бути встановлений законом. Європейського суду з прав людини у рішеннях наголосив, що поняття "суд, встановлений законом", стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування "суду", але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді ("Coeme та інші проти Бельгії" №3249296 та ін., рішення від 22 червня 2000 року; "Gurov проти Молдови" №3645502, рішення від 11 липня 2006 року; "Олександр Волков проти України" №21722/11, рішення від 9 січня 2013 року; "DMD Group A.S. проти Словаччини" №1933403, рішення від 5 жовтня 2010 року; "Сокуренко і Стригун проти України" №№29458/04 та 29465/04, рішення від 20 липня 2007 року).

Державний виконавець в поданні, обґрунтовуючи необхідність замінити сторону виконавчого провадження посилається на частину 1 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, пункт 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України та частину 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Суд зазначає, що Законом України "Про виконавче провадження" не конкретизовано, який саме суд (суд якої юрисдикції) повинен розглядати заяви державного виконавця про заміну сторони її правонаступником, в свою чергу, на суд вважає, визначення повноважного суду в даних правовідносинах покладається на процесуальні закони.

Статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України, на яку посилається в поданні державний виконавець, визначалася процедура заміни сторони виконавчого провадження включно до 15.12.2017. Натомість, на момент звернення державного виконавця з поданням, діючою редакцією Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні питання заміни сторони виконавчого провадження передбачені статтею 379 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує "суд, який може замінити сторону виконавчого провадження", а саме той, який розглядав справу як суд першої інстанції. Тобто, процесуальним законом надано повноваження адміністративним судам розглядати питання заміни сторони виконавчого провадження виключно у справах, які були в провадженні відповідного адміністративного суду і ними розглянуті. Вказане також підтверджується назвою Розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах".

Як наслідок, виходячи із змісту діючої на момент звернення із поданням, тобто 22.11.2018, редакції статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, до повноважень адміністративних судів не належить розгляд подання державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження відкритого на підставі вчиненого виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості. Натомість, таке право передбачене Цивільним процесуальним кодексом України.

Главою VI Цивільного процесуального кодексу України врегульовано процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Як наслідок, суд вважає, що процесуальні питання щодо виконання виконавчого напису нотаріуса входять в межі регулювання Главою VI Цивільного процесуального кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 442 Глави VI Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Суд зазначає, що предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції. За загальним правилом основний спосіб розмежування предметної юрисдикції полягає в розмежуванні за видом спірних правовідносин.

Відповідно до матеріалів подання державного виконавця, відносини між сторонами вищезгаданого виконавчого провадження є цивільно-правовими як такі, що виникли внаслідок невиконання умов кредитного договору за № Р23.020.73405 від 31.07.2015 фізичною особою ОСОБА_1.

Враховуючи аналіз вказаних норм права, суд вважає, що заява головного державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області у формі подання про заміну сторони виконавчого провадження, в частині визначення повноважного суду щодо розгляду такого подання, є безпідставною.

При цьому, суд зазначає, що матеріали подання не містять відомостей і доказів звернення державного виконавця саме до суду загальної юрисдикції в порядку правил, визначених статтею 442 Глави VI Цивільного процесуального кодексу України, а також відмови таким судом в прийнятті чи залишенні без розгляду такого подання.

За таких обставин, відсутні правові підстави для розгляду даного подання в порядку, встановленому статтею 379 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак подання державного виконавця підлягає залишенню без задоволення.

Одночасно суд зазначає, що зміст подання державного виконавця не відповідає відомостям його матеріалів, які, як вважає заявник, є достатніми підставами для заміни стягувача у виконавчому провадженні АСПВ №53792678, виходячи із наступного.

За виконавчим провадженням АСПВ №53792678 розмір стягнення з ОСОБА_1 визначено в сумі 13 082, 52 гривень, а згідно з Витягом з Додатку №2 до Договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 за кредитним договором № Р23.020.73405 від 31.07.2015 загальна сума заборгованості становить 11 482, 52 гривень.

В розділі четвертому Договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінасова компанія "Серет", яке 29.06.2017 змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантье", не міститься вказівки на кредитний договір № Р23.020.73405 від 31.07.2015, за яким у ОСОБА_1 числиться заборгованість в розмірі 11 482, 52 гривень.

Витяг з Додатку №2 до Договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 не підписаний жодним із уповноважених представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінасова компанія "Серет" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантье".

Вказані розбіжності жодним чином не обґрунтовані в поданні державного виконавця, а неналежність оформлення матеріалів такого подання не усунуті заявником до моменту вирішення подання по суті.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 243, 248, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про заміну сторони виконавчого провадження №53792678 з виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантьє" за кредитним договором №Р23.020.73405 від 31.07.2015, - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя Остап'юк С.В.

Ухвала складена в повному обсязі 27.11.18.