Справа № 810/2091/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2091/18 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.01.2018 № , № , № № на загальну суму 1 182 006, 33 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.01.2018 № , від 11.01.2018 № , від 11.01.2018 № ; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 20.11.2017 по 01.12.2017 Головним управлінням ДФС у Київській області проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Результати перевірки оформлені актом від 15.12.2017 № 1003/10-36-13-09/ (далі - акт перевірки) (а.с. 19-91).

Перевіркою виявлені порушення ФОП ОСОБА_2:

- пункту 292.1 статті 292, пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України, унаслідок чого занижено єдиний податок на загальну суму 395 612, 32 грн.;

- пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України щодо перебування на спрощеній системі оподаткування в частині перевищення ФОП ОСОБА_2 обсягу доходу в сумі 5 000 000, 00 грн.

- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, унаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 548 460, 00 грн.;

- статті 120-1 Податкового кодексу України унаслідок порушення строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 11.01.2018 № , яким позивачу визначене грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 301525,00 грн., у тому числі за основним платежем - 241 220, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 603 05, 00 грн. (а.с. 13);

- податкове повідомлення-рішення від 11.01.2018 № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення з ПДВ на 366043,00 грн., у тому числі за січень 2015 року - 80728,00 грн., за грудень 2016 року - 285315,00 грн. (а.с. 14-15);

- податкове повідомлення-рішення від 11.01.2018 № , яким позивачу визначене грошове зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 494515,40 грн., у тому числі за основним платежем - 395612,32 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 98903,08 грн. (а.с. 16);

- податкове повідомлення-рішення від 11.01.2018 № , яким позивачу визначений штраф у розмірі 19 922, 83 грн. у зв'язку з несвоєчасною реєстрацією податкових накладних у ЄРПН (а.с. 17-18).

Позивач вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.01.2018 № , від 11.01.2018 № , від 11.01.2018 № є протиправними, оскільки відповідач дійшов необґрунтованих висновків про заниження ФОП ОСОБА_2 оподатковуваного доходу внаслідок реалізації товарів, не відображених у податковому обліку. Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2018 № , яким позивачу визначений штраф у розмірі 19 922, 83 грн. у зв'язку з несвоєчасною реєстрацією податкових накладних у ЄРПН, суд першої інстанції зазначив, що доказів, які б спростували встановлені перевіркою факти несвоєчасної реєстрації податкових накладних позивачем не надано.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.01.2018 № , від 11.01.2018 № , від 11.01.2018 № є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Щодо висновків акта перевірки про порушення ФОП ОСОБА_2 пункту 292.1 статті 292, пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України, унаслідок чого занижено єдиний податок на загальну суму 395 612, 32 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акта перевірки, висновок про заниження єдиного податку на загальну суму 395 612, 32 грн. контролюючий орган пов'язує із встановленим у ході перевірки фактом заниження оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 3 437 273, 94 грн., у тому числі 2 338 658 ,49 грн., - у зв'язку з не відображенням у податковому обліку доходів від реалізації деталей та запчастин до автомобілів; 1 098 615, 37 грн., - у зв'язку з не включенням до складу доходів коштів, отриманих від ТОВ «Благовіст-Агро» у якості компенсації за товари і послуги.

Так, перевіркою правильності визначення доходу за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 контролюючим органом було встановлено факт реалізації ФОП ОСОБА_2 товарів (деталей та приладдя для автомобілів) без відображення доходів від такої реалізації у податковому обліку, що призвело до заниження загального оподатковуваного доходу на 2338658,49 грн.

Таких висновків контролюючий орган дійшов порівнявши кількість придбаних товарів (запчастин та деталей) з кількістю реалізованих в охопленому перевіркою періоді товарів та товарів, що обліковувались на складах у ФОП ОСОБА_2

Встановивши під час перевірки, що ФОП ОСОБА_2 не ведеться облік залишків товару (залишки товару відсутні), відповідач дійшов висновку, що позитивна різниця між кількістю товарів, що була придбана у період з 01.01.2014 по 31.12.2016, та кількістю товарів, що була реалізована у період з 01.01.2014 по 31.12.2016, є товарами, що були реалізовані, але не відображені у бухгалтерському обліку.

З урахуванням пояснень позивача, наданими до перевірки, відповідно до яких середня націнка при реалізації товарів становить не менше 10 %, контролюючий орган дійшов висновку, що дохід від реалізації не облікованих товарів становив 2 338 658, 49 грн.

Крім того, контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 при визначенні загального оподатковуваного доходу за 2016 рік не було враховано сум доходів, отриманих від ТОВ «Благовіст-Агро» на загальну суму 1 098 615, 37 грн.

Надаючи правову оцінку таким висновкам акта перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 у періоді, що перевірявся, перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, була платником єдиного податку ІІІ групи.

Відповідно до підпункту 1 пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України, доходом платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з пунктом 292.6 статті 292 Податкового кодексу України, датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до пункту 292.13 статті 292 Податкового кодексу України, дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296цього Кодексу.

Пунктом 292.14 статті 292 Податкового кодексу України передбачено, що визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб'єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Згідно з пунктом 292.16 статті 292 Податкового кодексу України, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

При цьому, якщо протягом календарного року платники першої і другої груп використали право на застосування іншої ставки єдиного податку у зв'язку з перевищенням обсягу доходу, встановленого для відповідної групи, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році такі платники мають за умови неперевищення ними протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

Підпунктом 296.1.2 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які є платниками єдиного податку третьої групи ведуть облік доходів та витрат шляхом їх щоденного, за підсумками робочого дня, відображення у Книзі обліку доходів та витрат.

Форму книги обліку доходів і порядок її ведення затверджено наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 № 579, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.07.2015 за № 800/27245.

Відповідно до пункту 6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість, платник податку заносить до Книги відомості в такому порядку:

- у розділі I «Доходи»:

1) у графі 1 зазначається дата запису;

2) у графах 2-7 відображається дохід від провадження господарської діяльності, що оподатковується за ставкою, визначеною підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 глави 1 розділу XIV Кодексу, без податку на додану вартість;

3) у графі 2 зазначається отримана сума коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (окремо в готівковій та безготівковій), матеріальній або нематеріальній формі;

4) у графі 3 вказується сума повернутих коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги та/або передплати;

5) у графі 4 зазначається скоригована сума доходу за продані товари, виконані роботи, надані послуги на суму повернутих коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги та розраховується як різниця граф 2 і 3;

6) у графі 5 вказується вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), наданих платнику податку згідно з договорами дарування та іншими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику податку на відповідальне зберігання і використання таким платником;

7) у графі 6 відображається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності;

8) у графі 7 відображається загальна сума доходу як сума граф 4, 5 і 6;

9) у графах 8 і 9 відображаються вид та сума доходу, що оподатковується за ставкою 15 % відповідно до підпунктів 1, 3, 4 пункту 293.4 статті 293 глави 1 розділу XIV Кодексу;

- у розділі II «Витрати»:

1) у графі 1 зазначається дата запису;

2) у графах 2 і 3 відображаються витрати, пов'язані з придбанням товарів (робіт, послуг) без податку на додану вартість, у тому числі суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), які не відшкодовуються платникам податку; транспортно-заготівельні витрати; інші витрати, які безпосередньо пов'язані з придбанням товарів (робіт, послуг) і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях;

3) у графі 4 відображається сума витрат на оплату праці у разі використання праці найманих осіб;

4) у графі 5 відображається сума сплаченого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

5) у графі 6 зазначається сума інших витрат, які понесені у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку, зокрема витрат на зв'язок, сплату орендних та комунальних платежів тощо;

6) у графі 7 відображається загальна сума витрат на провадження господарської діяльності як сума граф 3, 4, 5 і 6.

Тобто, форма Книги обліку доходів і витрат (для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість) не передбачає ведення фізичною особою-підприємцем обліку залишків товарних запасів, матеріалів, сировини та відображення результатів такого обліку у книгах.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які є платниками єдиного податку, не здійснюють облік залишків товарних запасів, матеріалів, сировини та не відображають їх у книгах обліку доходів (книгах обліку доходів та витрат) або інших носіях.

З урахуванням викладеного, висновок контролюючого органу про те, що у ФОП ОСОБА_2 станом на 01.01.2014, 01.01.2015, 01.01.2016 та 31.12.2016 був відсутній залишок товарних запасів, оскільки їх облік не вівся, не ґрунтуються на вимогах закону.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що позивачем у ході адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами перевірки, надавались пояснення щодо ведення обліку залишку товарних запасів, їх обсягу, а також були надані матеріали фотофіксації фактичного обсягу залишків, що знаходяться на складах на момент перевірки.

Зокрема, як вбачається з переліку додатків до скарги на податкове повідомлення-рішення від 25.01.2018 №8/8, позивачем контролюючому органу були надані фото залишків товарно-матеріальних цінностей на складі ФОП ОСОБА_2, а також оборотно-сальдові відомості щодо обсягу фактичних товарних запасів.

Так, як вбачається з оборотно-сальдової відомісті по субрахунку 281 «товари на складі», станом на 31.12.2017 у ФОП ОСОБА_2 наявні залишки товарно-матеріальних цінностей на суму 2 731 061, 00 грн. (а.с. 87-96). Як вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «паливо», позивачем також ведеться облік залишків паливно-мастильних матеріалів (а.с. 99).

Судом першої інстанції також встановлено, що контролюючим органом до переліку товарів, дохід від реалізації яких не був відображений у податковому обліку, були включені товари, реалізація яких відбулась на підставі видаткових накладних з подальшим включенням доходів від їх реалізації до податкової декларації.

Зокрема, котушка 9 AN240892 (228,6 мм) у кількості 2 шт. була реалізована СВК «Дружба» згідно видаткової накладної №340 від 10.06.2015 (а.с. 119); прижимний ролик AZ1834 у кількості 1 шт. був реалізований ТОВ «Українська молочна компанія» згідно видаткової накладної №224 від 14.06.2016; сідло ліве КК086851R у кількості 3 шт. був реалізований ТОВ «Серп Трейд» згідно видаткової накладної №189 від 31.05.2016 (а.с. 120); сідло ліве КК086851R у кількості 1 шт. був реалізований ТОВ «Серп Трейд» згідно видаткової накладної №134 від 20.05.2016 (а.с. 121); сідло праве КК086850R у кількості 1 шт. був реалізований ТОВ «Серп Трейд» згідно видаткової накладної №134 від 20.05.2016 (а.с. 121); сідло праве КК086850R у кількості 4 шт. було реалізоване ТОВ «Серп Трейд» згідно видаткової накладної №189 від 31.05.2016 (а.с. 120).

Таким чином, викладений в акті перевірки висновок контролюючого органу про не включення до складу доходів від реалізації деталей та приладдя до транспортних засобів на загальну суму 2 338 658, 49 грн. є необґрунтованим та спростовується доказами, які наявні у матеріалах справи, а саме, оборотно-сальдовими відомостями по субрахунку 281 «залишки товарів на складі», первинними документами, що свідчать про реалізацію позивачем товарів конкретним контрагентам та включення доходів від їх реалізації до податкового обліку.

Щодо висновків про не включення позивачем до складу оподатковуваного доходу за 2016 рік доходів, отриманих від ТОВ «Благовіст-Агро», на загальну суму 1 098 615, 37 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, і не заперечується учасниками справи, що у третьому кварталі 2016 року ФОП ОСОБА_2 здійснювала фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Благовіст-Агро», предметом яких була поставка позивачем товарів, а також транспортних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти за поставлений товар та отримані послуги від ТОВ «Благовіст-Агро» на банківський рахунок позивача надійшли у 2017 році, що підтверджується платіжними дорученнями № 29 від 03.01.2017 на суму 157500,00 грн., №30 від 03.01.2017 на суму 157500,00 грн., №77 від 04.01.2017 на суму 291000,00 грн., №104 від 23.02.2017 на суму 55000,00 грн., №105 від 27.02.2018 на суму 58000,00 грн., №119 від 07.03.2017 на суму 50000,00 грн., №130 від 23.03.2017 на суму 27901,50 грн., №200 від 12.06.2017 на суму 50000,00 грн., №217 на суму 20000,00 грн., №346 від 20.12.2017 на суму 97122,18 грн., №347 від 20.12.2017 на суму 203400,00грн, №349 від 26.12.2017 на суму 500,00 грн. (а.с. 102-113).

Відповідно до пункту 292.6 статті 292 Податкового кодексу України, датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

Отже, беручи до уваги, що грошові кошти за товари та послуги, поставлені позивачем ТОВ «Благовіст-Агро» у 2016 році, надійшли на банківський рахунок позивача у 2017 році, такі грошові кошти є доходом позивача за відповідний квартал 2017 року.

Будь-яких доказів, що дохід від поставки товарів та послуг на корить ТОВ «Благовіст-Агро» позивач отримав у 2016 році, контролюючий орган під час розгляду справи не надав.

Таким чином, висновки контролюючого органу про не включення позивачем до складу доходів за 2016 рік доходів, отриманих від ТОВ «Благовіст-Агро», є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

З урахуванням викладеного у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 292.1 статті 292, пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України внаслідок заниження доходу на загальну суму 3437273,94 грн. ( 2338658,49 +1098615,37), що у свою чергу призвело до заниження єдиного податку на 395612,32 грн., є безпідставними.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 11.01.2018 № , яким позивачеві визначене грошове зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 494 515, 40 грн., у тому числі за основним платежем - 395 612,32 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 98 903, 08 грн., є протиправним та підлягає скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо висновків акта перевірки про порушення ФОП ОСОБА_2 пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, унаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 548 460, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, перевіркою встановлено, що у 2014 році позивачем було придбано палива в обсязі 40489,09 л. на загальну суму 564 907, 32 грн. (без ПДВ). При цьому, згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних ФОП ОСОБА_2 надавались транспортні послуги, під час яких транспортні засоби подолали відстань 40075 км.

Виходячи з норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерством транспорту України від 10.02.1998 №43, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем було використано 11554,38 л. палива.

Беручи до уваги висновки перевірки про відсутність у позивача товарних запасів, контролюючий орган дійшов висновку, що різниця в обсягах придбаного палива і показникові палива, розрахованому відповідно до Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті у розрізі наданих послуг відповідно до ТТН, що складає 28934,71 л (40489,09 - 11554,38), є обсягом палива, що використане в операціях, що не є господарською діяльністю ФОП ОСОБА_2

Надаючи правову оцінку вказаним висновкам акта перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Статтею 117 Конституції України передбачено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Колегія суддів зазначає, що наказ Міністерства транспорту України від 10.02.1998 № 43, яким затверджені вказані Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, тобто не є нормативно-правовим актом у розумінні ст. 117 Конституції України та не є джерелом права у розумінні статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що позивач не зобов'язаний здійснювати витрати палива у лімітах, встановлених Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 № 43.

Одночасно з цим колегією суддів встановлено, що норми витрат палива під час надання транспортних послуг у ФОП ОСОБА_2 врегульовані наказом від 01.01.2014 №1 «Про затвердження норм витрат палива на роботу вантажних автомобілів» (а.с. 97).

Колегія суддів також зазначає, що наданою до матеріалів справи оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 203 «паливо» за січень-грудень 2014 року підтверджується, що станом на грудень 2014 року на складі позивача обліковувалось 28816,78 л. пального на суму 345016,90 грн., чим спростовуються висновки Акта перевірки про відсутність у позивача залишків палива (а.с. 99-101).

Крім того, колегія суддів зазначає, що визначаючи відстань, пройдену транспортними засобами позивача за 2014 рік у процесі надання транспортних послуг, контролюючий орган виходив з даних про відстань між населеними пунктами, що зазначена у товарно-транспортних накладних.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. При цьому, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно пункту 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Таким чином, обов'язкові відомості, які має містити товарно-транспортна накладна, не включають інформацію про пройдений кілометраж та кількість палива, а відтак визначена контролюючим органом на їх підставі відстань, що була взята при визначенні кількості палива, яке було використане в операціях, які не пов'язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_2, документально не підтверджується.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів зазначає про необґрунтованість висновків контролюючого органу про використання позивачем 28934,71 літрів палива у операціях, не пов'язаних з господарською діяльністю.

Податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У силу положень підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту.

Факт реальності придбання позивачем у 2014 році палива в обсязі 40489,09 літрів на загальну суму 564907,32 грн. визнається контролюючим органом.

Беручи до уваги, що висновки контролюючого органу про використання позивачем 28934,71 літрів палива у операціях, не пов'язаних з господарською діяльністю, та висновки щодо заниження оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 3437273,94 грн. спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи, висновки акта перевірки про порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України є необґрунтованими.

За таких обставин податкові повідомлення-рішення від 11.01.2018 № та від 11.01.2018 № є протиправними і підлягають скасуванню.

При цьому, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не надано доказів, які б спростували встановлені перевіркою факти несвоєчасної реєстрації податкових накладних, то податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.01.2018 № , яким позивачу визначений штраф у розмірі 19 922, 83 грн. не підлягає скасуванню, а позов у цій частині задоволенню.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 26.11.2018.

v