Справа № 803/2400/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2018 року

Київ

справа №803/2400/14

адміністративне провадження №К/9901/7297/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Андрусенко О.О. від 26 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Глушка І.В., суддів: Ільчишин Н.В., Пліша М.А. від 09 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трієра Фудз» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Трієра Фудз» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач/Інспекція), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 вересня 2014 року №, №.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Грант Тайм» на підставі договору поставки є припущеннями, що не мають підтвердження належними доказами.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 12 вересня 2014 року № та №.

4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що правовідносини між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, підтверджені належними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, при цьому відповідачем не надано доказів, що підтверджують порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 серпня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України й протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Трієра Фудз» з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ТОВ «Грант Тайм» за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2014 року відповідачем складено акт від 29 серпня 2014 року №7469/03-18-22-02/37107417, яким встановлено порушення: - пунктів 44.1, 44.6, 44.7 статті 44, пунктів 138.1, 138.4, підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138, підпункту139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток по взаємовідносинах із ТОВ «Грант Тайм» на загальну суму 220 625, 00 грн., в тому числі за 2012 рік на суму 80 500, 00 грн., за 2013 рік на суму 140 125, 00 грн.; - пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит по взаємовідносинах із ТОВ «Грант Тайм» на загальну суму 245 667, 00 грн., в тому числі: за жовтень 2012 року - 26 667, 00 грн., за листопад 2012 року - 25 000, 00 грн., за грудень 2012 року -25 000, 00 грн., за лютий 2013 року - 27 667, 00 грн., за травень 2013 року - 27 667, 00 грн., за червень 2013 року - 27 667, 00 грн., за серпень 2013 року - 28 667, 00 грн., за листопад 2013 року - 14 333, 00 грн., за грудень 2013 року - 21 500, 00 грн., за січень 2014 року - 21 500, 00 грн.

12 вересня 2014 року Інспекцією прийнято податкові повідомлення-рішення: - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» у розмірі 275 781, 25 грн., у тому числі за основним платежем - 220 625, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 55 156, 25 грн.; - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 307 085, 00 грн., у тому числі за основним платежем - 245 668, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 61 417, 00 грн.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 26 вересня 2012 року між ТОВ «Грант Тайм» (постачальник) та ТОВ «Трієра Фудз» (покупець) укладено договір поставки №26/09-1, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність покупця продукцію «крохмаль модифікований» в асортименті, а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти та оплатити товар.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт придбання товару підтверджується податковими накладними, видатковими накладними, актами приймання-передачі товару, платіжними дорученнями.

Транспортування товару здійснювалось на підставі договору між ТОВ «Трієра Фудз» (відправник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (перевізник) про перевезення вантажу від 26 грудня 2012 року, на виконання умов якого оформлено товарно-транспортні накладні.

Оприбуткування товару підтверджується витягом із картки ТОВ «Трієра Фудз» по рахунку 23 за період з 06 серпня 2012 року по 30 червня 2014 року.

Крім того, судами взято до уваги надані позивачем документи, які підтверджують наявність у нього складської, виробничої площі, виробничих потужностей, зокрема, договір оренди, договір продажу, експлуатаційний дозвіл для потужностей, а також документи на підтвердження подальшої реалізації придбаного товару.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Аргументуючи касаційну скаргу, відповідач посилається на неповне з'ясування судами попередніх інстанцій усіх обставин у справі, що призвело до помилкових висновків щодо реальності спірних господарських операцій, оскільки суди не зважили на такі обставини як: невідповідність у податкових накладних (від 09 січня 2014 року №1, від 03 грудня 2013 року №5, від 04 листопада 2013 року №7, від 30 серпня 2013 року №426, від 10 червня 2013 року №29) суми реалізації без ПДВ, суми ПДВ та суми реалізації з ПДВ показникам, зазначеним в них; ненадання позивачем журналу реєстрації довіреностей; наявність недоліків при заповненні товарно-транспортних накладних у вигляді відсутності реквізитів щодо підпису та печатки перевізника про прийняття товару, конкретного пункту навантаження, розвантаження товару, відсутності у видаткових накладних посади отримувача товару. Крім цього, скаржник вказує на наявність ознак фіктивності контрагента позивача ТОВ «Грант Тайм», посилаючись на показання його керівника ОСОБА_5 щодо непричетності до діяльності вказаного товариства, що зафіксовано протоколом допиту від 01 квітня 2014 року.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

10.2. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

10.3. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

10.4. Пункт 198.1 статті 198.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

10.5. Пункт 198.2 статті 198.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

10.6. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

10.7. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

11. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

11.1. Стаття 1.

11.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

11.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

11.2. Частина перша статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

13. Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

14. Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

15. Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час вирішення спору судом першої інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

16. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов'язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15 грудня 2017 року), в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

17. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

18. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявні у справі первинні документи, надані позивачем, спростовують позицію контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій по отриманню товару від контрагента - ТОВ «Грант Тайм».

19. Проте Верховний Суд вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними й такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин у справі.

20. Як вбачається із матеріалів справи, доводи касаційної скарги дублюють порушення позивачем норм податкового законодавства, що зафіксовані під час проведення перевірки та викладені в її акті.

21. Разом з тим, суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу, залишили поза межами дослідження та не перевірили й не встановили наявність фактичних обставин (або їх відсутність) щодо порушення позивачем норм податкового законодавства, наведених в акті перевірки, при формуванні останнім власних податкових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток, у зв'язку з якими відповідачем були нараховані позивачу податкові зобов'язання та штрафні санкції та прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

22. Суди першої та апеляційної інстанцій жодних висновків щодо достовірності чи не достовірності даних, вказаних в первинних документах, та наявності в них обов'язкових реквізитів, або про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства чи навпаки, не зробили, а лише, перелічивши їх, обмежилися висновками про їх наявність.

23. Так, судами не надано оцінку встановленим під час перевірки порушенням заповнення первинних документів, зокрема арифметичним невідповідностям у податкових накладних від 09 січня 2014 року №1, від 03 грудня 2013 року №5, від 04 листопада 2013 року №7, від 30 серпня 2013 року №426, від 10 червня 2013 року №29, недолікам у товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, а також правовим наслідкам відсутності журналу реєстрації довіреностей, що видавалися особі, яка отримувала товар.

24. Окрім цього, попри посилання податкового органу на отриману від ОУ ДПІ у Шевченківському району ГУ Міндоходів у м.Києві інформацію (службова записка від 06 квітня 2014 року) щодо протоколу допиту керівника ТОВ «Грант Тайм» ОСОБА_5 від 01 квітня 2014 року, відповідно до якого він дав показання про те, що перереєстрував в лютому 2013 року дане товариство за грошову винагороду та наміру здійснювати господарську діяльність підприємства не мав, суди першої та апеляційної інстанцій не надали відповідної правової оцінки тому, чи можуть господарські операції з виконання поставки бути дійсними і такими, що спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків у разі, коли учасники таких операцій заперечують свою участь у їх здійсненні.

25. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень, якими позивачу донараховано суми грошових зобов'язань за наслідками господарських правовідносин із ТОВ «Грант Тайм».

26. Судами не враховано, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов'язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.

27. Основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює сама господарська операція, а не первинні документи, які не відповідають її змісту.

28. Разом з цим, якщо ж під час судового розгляду встановлено, що товар дійсно придбавався, але не у тієї особи, що зазначена у первинних документах, то вони не є достовірними та не можуть підтверджувати право платника податків на формування витрат та податкового кредиту.

29. Оскільки у справі, яка розглядається, містяться відомості, що посадова особа контрагента позивача ТОВ «Грант Тайм» заперечує свою участь у створенні та діяльності цього товариства, то перевірка та встановлення таких обставин має значення для правильного вирішення спору.

29. Отже, повідомлені контролюючим органом фактичні обставини, що ставлять під сумнів реальний характер поставки товару контрагентом позивача, мають бути перевірені та отримати належну оцінку судами першої та апеляційної інстанцій, так як стосуються безпосередньо предмету доказування у межах спірних відносин і мають істотне значення для вирішення даного спору.

30. Так, з метою підтвердження реальності спірних господарських операцій, судам попередніх інстанцій необхідно дослідити не лише наявність або відсутність відповідних первинних документів, але й їх форму та зміст та фактичне здійснення оподатковуваних операцій позивача з контрагентом.

31. Ухилення судами від перевірки та надання правової оцінки обставин справи, що входять до предмета доказування у справі, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, у тому числі з виявленням та витребуванням доказів з власної ініціативи, та вимагає скасування прийнятих у справі судових рішень з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків шляхом дослідження усіх обставин у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

32. За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

33. Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

34. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

35. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

36. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (частина третя статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

37. Вказані вище обставини справи судами не досліджені, тому для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

38. Згідно із частинами першою-третьою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

39. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

40. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

41. За правилами пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

42. Враховуючи, що допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, судові рішення на підставі статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

43. Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №803/2400/14 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду