Справа № 826/15279/16
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Державна адміністрація залізничного транспорту України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просила визнати протиправними та скасувати:

1) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на прибуток на 3522204,00 грн, у тому числі: 3513440,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 9764,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

2) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн, у тому числі: 961120,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 240280,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

3) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн, у тому числі: 761990,42 грн - за податковими зобов'язаннями, 554400,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 215959,94 грн - пеня;

4) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язаннями по військовому збору на 88035,09 грн, у тому числі: 44231,84 грн - за податковим зобов'язанням, 30657,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 13145,53 грн - пеня;

5) рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 90745,84 грн та нараховано пеню в сумі 24842,83 грн;

6) рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 295528,04 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державна адміністрація залізничного транспорту України подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 10.06.2016 року по 18.07.2016 року посадовими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку Державної адміністрації залізничного транспорту України з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 04.07.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 04.07.2016 року, за результатами якої складено акт від 25.07.2016 року № 1037/28-10-14-01/00034048 (том 1, а.с. 89-193).

На підставі виявлених у ході перевірки порушень 09.08.2016 року відповідачем було прийнято наступні рішення: податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на прибуток на 3522204,00 грн, у тому числі: 3513440,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 9764,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1, а.с. 71); податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн, у тому числі: 961120,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 240280,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1, а.с. 73); податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн, у тому числі: 761990,42 грн - за податковими зобов'язаннями, 554400,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 215959,94 грн - пеня (том 1, а.с. 85); податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язаннями по військовому збору на 88035,09 грн, у тому числі: 44231,84 грн - за податковим зобов'язанням, 30657,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 13145,53 грн - пеня (том 1, а.с. 81); рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 90745,84 грн та нараховано пеню в сумі 24842,83 грн (том 1, а.с. 75); рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 295528,04 грн (том 1, а.с. 76).

Не погодившись з рішеннями контролюючого органу, 17.08.2018 року позивач звернувся зі скаргою до ДФС (том 1, а.с. 51-63), у відповідь на який листом від 31.08.2016 року № 18808/6/99-99-11-02-01-15 ДФС повідомила позивача про залишення скарги без розгляду (том 1, а.с. 65-67).

Вважаючи висновки акта перевірки помилковими, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.01.2015 року у позивача на рахунку 14 «Довгострокові фінансові інвестиції» субрахунок 141 «Інвестиції пов'язаними сторонами за методом обліку в капіталі» рахувалась фінансова інвестиція в сумі 19302130,87 грн, яка була списана останнім по дебету рахунку 48 «Цільове фінансування».

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 року за N 893/4186, рахунок 14 "Довгострокові фінансові інвестиції" призначений для узагальнення інформації про наявність та рух довгострокових інвестицій (вкладень) у цінні папери інших підприємств, облігації державних та місцевих позик, статутний капітал інших підприємств, створених на території країни та за кордоном, тощо.

За дебетом рахунку 14 "Довгострокові фінансові інвестиції" відображається вартість довгострокових інвестицій, за кредитом - їх вибуття (списання) чи зменшення вартості, а також одержання дивідендів від об'єкта інвестування, якщо облік інвестицій ведеться за методом участі в капіталі.

Крім того, положеннями Інструкції встановлено, що на рахунку 48 "Цільове фінансування і цільові надходження" ведеться облік та узагальнення інформації про наявність та рух коштів фінансування заходів цільового призначення (в тому числі отримана гуманітарна допомога).

За кредитом рахунку 48 "Цільове фінансування і цільові надходження" відображаються кошти цільового призначення для фінансування певних заходів, за дебетом - використані суми за певними напрямками, визнання їх доходом, а також повернення невикористаних сум.

Враховуючи, що правилами бухгалтерського обліку не передбачено списання фінансових інвестицій за рахунок цільового фонду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість висновків акта перевірки у цій частині та відсутністю підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 180.2 статті 180 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету у разі постачання послуг нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими як платники податку, якщо місце постачання послуг розташоване на митній території України, є отримувач послуг.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

За визначенням пункту 186.3 статті 186 ПК України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.

Відповідно до пункту 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Згідно з пунктом 190.2 статті 190 ПК України для послуг, які постачаються нерезидентами на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких послуг з урахуванням податків та зборів, за винятком податку на додану вартість, що включаються до ціни постачання відповідно до законодавства. Визначена вартість перераховується в національну валюту за валютним (обмінним) курсом Національного банку України на дату виникнення податкових зобов'язань. У разі отримання послуг від нерезидентів без їх оплати база оподаткування визначається, виходячи із звичайних цін на такі послуги без урахування податку.

Враховуючи, що позивач у період з 2013 по 2015 роки отримував послуги від компанії - нерезидента на митній території України, в силу наведених норм ПК України, Державна адміністрація залізничного транспорту України зобов'язана була оподаткувати придбані послуги.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення та правомірність дій контролюючого органу при визначенні позивачеві суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

За визначенням пункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 142.1 статті 142 ПК України до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу IV цього Кодексу).

Актом перевірки зафіксовано, що Державна адміністрація залізничного транспорту України у перевіряємому періоді перераховувала Профспілковій організації кошти з наступним призначенням: «на придбання оздоровчих путівок».

Аналізуючи вказані норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вартість придбаних путівок за рахунок позивача, у розумінні ПК України є додатковим благом та компенсаційною виплатою, тому позивач, маючи статус податкового агента, не здійснив нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів фізичних осіб з виплачених сум додаткового блага на користь платника податку при їх компенсації та за їх рахунок, чим порушив вимоги податкового законодавства.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язаннями по військовому збору на 88035,09 грн на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, нарахування відповідачем військового збору на суму заниженого доходу є правомірним.

Щодо позовних вимог в частині оскарження рішень Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане рішення є похідними від рішення про визначення суми єдиного внеску (вимоги про сплату недоїмки), яке не оскаржено, тому підстав для скасування таких рішень колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2018 року.

v