Справа № 1540/4139/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 1540/4139/18

Категорія: 2 Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М. Г

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року, прийняту в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності та спростування відомостей, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2018 року позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом, в якому просили визнати, що відомості, записані відповідачем в листі від 21.12.2016 року, не відповідають дійсності, а саме: сесія ОМР 30.06.2016 року ніби "розглянула якесь клопотання" ОСОБА_2 (без дати і № реєстрації) з доданими до цього клопотання якими-то документами, а насправді ніякого клопотання - не розглядала, так як в архіві відсутній оригінал клопотання з доданими до клопотання документами; сесія ОМР 30.06.2016 року розглянула якесь клопотання ОСОБА_2 (без дати і № реєстрації) з доданими до цього клопотання якими-то документами, серед яких нібито "була відсутня геопідоснова 1:500", в архіві відсутні оригінали клопотань, на підставі яких приймалось рішення сесії і відсутня додана до клопотання 04.11.2010 року геопідоснова; що нібито "розмір моєї земельної ділянки" в розглянутому сесією ОМР клопотанні складає 0,0648 га. А насправді в заяві від 04.11.2010 року вказана інша площа моєї земельної ділянки: 0,06 га; що ОМР добровільно і в повному обсязі виконала рішення суду від 27.04.2004 року. Рішення набрало законної сили 28.05.2004 року і протягом 12 років не виконувалось добровільно відповідачем. Відповідач замість розгляду моїх клопотань знищував ці клопотання разом з доданими документами і не розглянув ні одне із цих клопотань на сесії ОМР, тобто не виконав рішення суду від 27.04.2004 року, яке зобов'язувало боржника розглянути клопотання на сесії ОМР; спростувати ці відомості, як такі, що не відповідають дійсності тим же способом, яким вони були видані, а лист - відкликати.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності, та спростування відомостей.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивачі надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до окружного суду за підсудністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень стосується прав та інтересів фізичних осіб та має певний строк дії. Таким чином, на думку апелянтів, вони фактично оскаржили дії-бездіяльність суб`єкта владних повноважень, який навмисно вніс в цей акт (в цей лист) неправдиву інформацію.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.310 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд поданої позовної заяви віднесено до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України (у редакції, яка діє з 15.12.2017 р.) в порядку адміністративного судочинства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч. 1 ст. 5 КАС України у редакції, чинній на час прийняття рішення).

У ч. 1 ст. 2 КАС України (у зазначеній редакції) завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Разом з цим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час звернення з позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку окремого провадження.

Згідно ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч.1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції, чинній на час звернення з позовом) позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1, ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом обґрунтовують свої вимоги тим, що 28.07.1998 р. ОСОБА_2, як і іншими членами ДСК «Знамя» подала до ОМР заяву-клопотання «про бажання отримати безоплатно у приватну власність земельну ділянку, розташовану в ДСК «Знамя», 1-й Дачний пров. №1. Проте, заяву, було знищено разом з доданими документами. У зв`язку з чим нею був поданий позов до Приморського районного суду м. Одеси з проханням зобов`язати трьох відповідачів розглянути заяву та додані до неї документи та зобов`язати ОМР передати безоплатно в приватну власність земельну ділянку». Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2004 року позов було задоволено та зобов`язано відповідачів вчинити певні дії, необхідні для розгляду на сесії ОМР заяви ОСОБА_2 від 28.07.1998 р. № 37-472. Рішення суду набрало законної сили у зв`язку з чим були виписані три виконавчі листи, які не виконані по теперішній час.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивачів про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності, та спростування відомостей - є справою про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, і відповідно до положень ЦПК України, розгляд даної категорії справ має здійснюватись в порядку, визначеному ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов