Справа № 826/2217/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 листопада 2018 року № 826/2217/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючої судді Добрівської Н.А., суддів: Кузьменко А.І., Маруліної Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

представника позивача - Колесника О.І.,

представника відповідача-1 - Шевченка Ю.А.,

представника відповідача-2 - Найди Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Міжнародної громадської організації «Міжнародний фонд «Взаєморозуміння і толерантність»

до 1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

2. Національного банку України

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Міжнародна громадська організація «Міжнародний фонд «Взаєморозуміння і толерантність» (далі по тексту - Громадська організація, позивач), із позовом до Національного банку України (далі також - НБУ, відповідач-1) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд, відповідач-2) із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо захисту інтересів позивача;

- зобов'язати Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати інформацію про кількість та загальну суму рефінансування, наданого AT «Брокбізнебанк» та порядок і напрямки використання цих коштів.

Позов мотивований тим, що позивачем з АТ «Брокбізнебанк» укладено 21.09.2009 договір банківського вкладу №04-09-2009 та декілька додаткових угод до нього, в т.ч. додаткова угода №21 від 31.12.2013, за умовами якої, сторони погодились, що з 31.12.2013 сума вкладу за Договором становить 89 350 000,00 грн. Однак, постановою Правління НБУ №107 від 28.02.2014 ПАТ «Брокоізнесбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Фонд №9 від 28.02.2014 введено в ПАТ «Брокбізнесбанк» тимчасову адміністрацію. 10.06.2014 Правлінням НБУ прийнято постанову №339 про відзив банківської ліцензії та відповідне рішення Фонду №45 від 11.06.2014 про початок процедури ліквідації банку та виведення з ринку. Позивач наголошує, що у відповідності до положень ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику повне відшкодування станом на день початку процедури ліквідації. Відповідно до імперативних норм Закону, він має на меті захист не тільки вкладників - кредиторів фізичних осіб, що випливає з ст.55 вказаного Закону. Протиправна бездіяльність НБУ по здійсненню наглядових та регуляторних функцій по відношенню до AT «Брокбізнесбанка» вже була доведена у судовій справі №826/19469/14, що, на переконання позивача, є підставою вважати, що наслідками такої бездіяльності виявилось завдання збитків кредиторам AT «Брокбізнесбанк», в тому числі і позивачу, оскільки станом на 31.01.2016 вимоги позивача, як кредитора AT «Брокбізнесбанк», не задоволено, кошти на рахунки позивача не надходили. Як зазначає позивач, приймаючи до уваги, що численні права Фонду, перелічені у розділах VII та VIII Закону, які безпосередньо стосуються процедури режиму тимчасової адміністрації та ліквідації, Фонд та уповноважена особа на ліквідацію банку не реалізовують належним чином надані їм Законом повноваження з метою захисту інтересів позивача, та не надає інформацію, яка стосується реалізації права позивача на відшкодування збитків останнього через неплатоспроможність АТ «Брокбізнесбанк». Відмова Фонду від активної реалізації наданих Законом прав про захист вкладників-кредиторів порушує права позивача.

Ухвалою від 18.02.2016 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу термін для усунення виявлених судом недоліків.

02.03.2016 на виконання вимог суду уповноваженим представником позивача подані документи, у зв'язку з чим, 09.03.2016 постановлена ухвала, якою відкрито провадження у адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

У попередньому судовому засіданні 19.05.2016 представником позивача подано клопотання, в якому представник просив суд зобов'язати відповідачів надати інформацію та відповіді на запитання, перелік яких, до кожного з відповідачів, викладено у клопотанні.

В цьому ж засіданні суд зобов'язав представника позивача конкретизувати вимоги, наведені у позовній заяві.

05.07.2016 представником НБУ подані заперечення проти позову, в яких висловлено прохання відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на його необґрунтованість і невідповідність нормам матеріального і процесуального права. При цьому, представником відповідача-2 наголошено, що позивачем не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність Національного банку України, а лише заявлено вимогу зобов'язати НБУ надати йому інформацію. Проте, позивач не звертався до НБУ із запитом про отримання зазначеної в позові інформації і жодних доводів та доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав.

Як вбачається з протоколу попереднього судового засідання від 05.07.2016, судом не були прийнятті уточнення до позовних вимог, оскільки за своєю формою і змістом вони є фактично клопотанням про витребування. Судом зобов'язано позивача уточнити позовні вимоги.

02.08.2016 у попередньому судовому засіданні представником позивача подана уточнена позовна заява, в якій, без внесення змін до підстав заявленого позову, прохальна частина позову викладена у новій редакції:

«- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не реалізації належним чином наданих повноважень з метою захисту інтересів позивача, як кредитора ПАТ «Брокбізнесбанк»;

- зобов'язати Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати інформацію про кількість та загальну суму рефінансування, наданого ПАТ «Брокбізнесбанк» та порядок і напрямки використання цих коштів».

Уточнена позовна заява прийнята судом.

Ухвалою від 02.08.2016 закінчено підготовче провадження у справі і призначено її до розгляду колегією у складі трьох суддів.

01.03.2017 судом постановлена ухвала про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду із даними вимогами.

Однак, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017 ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2017 скасована, а справа направлена до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвалою від 12.06.2017 справа прийнята до провадження Окружного адміністративного суду міста Києва та призначена до розгляду в судовому засіданні.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 №5584 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/2217/16 та вказану справу 17.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А., яка своєю ухвалою від 27.11.2018 прийняла справу до свого провадження і, з урахуванням ухвали від 04.06.2018 про виправлення описки, призначила попереднє судове засідання.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України шляхом викладення його в новій редакції.

Пунктом 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з наведеним, розгляд даної справи продовжується судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017.

В підготовчому засіданні 13.06.2018 судом постановлена ухвала про закінчення підготовчого провадження і призначено справу до розгляду у судовому засіданні колегією у складі трьох суддів.

05.11.2018 від Фонду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому уповноважений представник відповідача-1 просить суд відмовити у задоволені позову повністю, мотивуючи свою позицію тим, що Фондом на виконання приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вживались заходи в межах чинного законодавства на стадії тимчасової адміністрації Банку, а також заходи, направлені на виведення неплатоспроможного банку з ринку та на задоволення вимог його кредиторів. Наведене, за твердженням представника відповідача-1, засвідчує відсутність в діях Фонду ознак протиправності та відсутність факту бездіяльності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Наполягав на тому, що відповідачами неналежно виконувались покладені законодавцем повноваження, що призвело до порушення прав позивача, як кредитора банку. Крім того, представник позивача наполягав на необхідності отримання від представників НБУ і Фонду у судовому засіданні відповідей на питання, які дозволять позивачу отримати відповідну інформацію, яка, за твердженням представника позивача, має суттєве значення для його довірителя.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні з підстав не доведення позивачем неналежне виконання Фондом покладених на нього обов'язків, а також за відсутністю будь-яких доводів в обґрунтування порушення його прав у спірних правовідносинах.

У судовому засіданні представник відповідача-2 просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та наголошував на відсутності факту порушення прав позивача на отримання необхідної йому інформації, оскільки із відповідним запитом до суб'єктів владних повноважень Громадська організація не зверталась.

Заслухавши доводи представника позивача в обґрунтування заявленого позову, позиції представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, колегія суддів при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача, виходить з наступного.

Наявні в матеріалах справи копії договору банківського вкладу №04-09-2009 від 21.09.2009 та додаткових угод 1-21 до цього Договору, вказують на те, що Міжнародна громадська організація «Міжнародний фонд «Взаєморозуміння і толерантність» є вкладником АТ «Брокбізнесбанк».

На підставі постанови Правління НБУ від 28.02.2014 за №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду 28.02.2014 прийнято рішення №9 щодо запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Брокбізнесбанк», про що зроблено офіційне оголошення на офіційному веб-сайті Фонду 03.03.2014 та 05.03.2014.

Основним завданням Фонду, згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 (далі по тексту - Закон №4452-VI у відповідній редакції), є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини 2 вказаної норми Закону №4452-VI, на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції:

1) веде реєстр учасників Фонду;

2) акумулює кошти, отримані з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснює контроль за повнотою і своєчасністю перерахування зборів кожним учасником Фонду;

3) інвестує кошти Фонду в державні цінні папери України;

4) здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

5) здійснює регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб;

6) бере участь в інспекційних перевірках проблемних банків за пропозицією Національного банку України;

7) застосовує до банків та їх керівників відповідно фінансові санкції і накладає адміністративні штрафи;

8) здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку;

9) здійснює перевірки банків щодо дотримання законодавства про систему гарантування вкладів фізичних осіб;

10) надає фінансову підтримку приймаючому банку;

11) здійснює прогнозування потенційних витрат Фонду на виведення неплатоспроможних банків з ринку та відшкодування коштів вкладникам.

Фонд здійснює інші функції в межах своїх повноважень, визначених цим Законом, іншими актами законодавства (частина 3 статті 4 Закону №4452-VI).

На виконання покладених на нього завдань і в межах своїх повноважень щодо ПАТ «Брокбізнесбанк», віднесеного до неплатоспроможного, Фонд запропонував потенційним інвесторам такі способи виведення банку з ринку:

- відчуження всіх або частини активів і зобов'язань банку на користь приймаючого банку;

- створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань банку;

- продаж банку в цілому.

Поряд з цим, 11.04.2014 на офіційному веб-сайті Фонду розміщено оголошення про початок з 22.04.2014 виплат вкладникам у відповідності до статті 26 Закону №4452-VI.

06.06.2014 на офіційному веб-сайті Фонду було розміщено оголошення про те, що Фондом 03.03.2014 розпочато процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в даному банку з 03.03.2014 по 02.06.2014.

У відповідності до Законом №4452-VI виведення неплатоспроможного банку з ринку може здійснюватися в один із таких способів:

- продаж неплатоспроможного банку інвестору;

- відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;

- створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;

- ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку;

- ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб.

Як зазначає у своєму відзиві представник відповідача-1, у зв'язку з тим, що перші три способи виведення неплатоспроможного банку з ринку передбачали наявність інвестора, Фонд оголосив про пошук потенційних інвесторів у день введення в банк тимчасової адміністрації - 03.03.2014, строки пошуку яких двічі подовжувалися.

За результатами пошуку було кваліфіковано одного інвестора на продаж неплатоспроможного AT «Брокбізнесбанк» в цілому. Однак, в останній день отримання конкурсних пропозицій Фонд отримав лист від кваліфікованого інвестора про неможливість подання конкурсної пропозиції і, відповідно, участі у виведенні AT «Брокбізнесбанк» з ринку.

У зв'язку з ним Фонд розпочав роботу щодо залучення інвесторів для такого способу виведення банку з ринку, як відчуження всіх або частини активів і зобов'язань AT «Брокбізнесбанк» на користь приймаючого банку. Внаслідок проведеної роботи, Фондом було отримано лише одну пропозицію, після вивчення якої було виявлено, що її реалізація на запропонованих інвестором комерційних умовах не є найменш витратним для Фонду способом виведення банку з ринку. Крім того, реалізація такого способу перевищувала кінцеву дату закінчення тимчасової адміністрації в AT «Брокбізнесбанк», що є порушенням згідно чинного законодавства.

Отже, за результатами роботи з потенційними інвесторами єдиним способом виведення AT «Брокбізнесбанк» з ринку виявилась його ліквідація з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб. З відповідною пропозицією Фонд звернувся до Національного банку листом від 28.05.2014. Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №4452-VI Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку.

Керуючись частиною шостою статті 12, статтями 34 та 37 Закону №4452-VI, виконавча дирекція Фонду рішенням від 03.06.2014 №42 продовжила повноваження уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію AT «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича з 03.06.2014 до дня отримання Фондом рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію AT «Брокбізнесбанк».

Згідно з частиною четвертою статті 44 Закону №4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Таким чином, саме у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію AT «Брокбізнесбанк» розпочнеться процедура ліквідації банку та через сім днів Фонд здійснюватиме виплати відшкодування коштів вкладникам незалежно від закінчення терміну дії договору за вкладом.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 за №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 11.06.2014 за №45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

Розділом VIII Закону №4452-VI визначені обов'язки та повноваження Фонду та уповноваженої особи Фонду, спрямовані на ліквідацію банку та здійснення задоволення вимог кредиторів.

Так, статтею 49 Закону №4452-VI визначені заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів, що полягають у прийнятті та акцептуванні кредиторських вимог.

28.10.2014 на офіційному веб-сайті Фонду розміщено оголошення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів AT «Брокбізнесбанк».

Статтями 50 - 52 Закону №4452-VI визначені механізми задоволення вимог кредиторів, що полягають у формуванні ліквідаційної маси банку, її реалізації на спрямування коштів, отриманих від реалізації на задоволення вимог кредиторів.

31.03.2015 на офіційному веб-сайті Фонду розміщено оголошення про початок процедури задоволення вимог кредиторів.

Однак, Фондом належним чином здійснюючи процедури, визначені Законом встановлено недостатність майна для покриття вимог кредиторів у розмірі грн 80 коп.

Частина 5 статті 52 Закону №4452-VI надає Фонду повноваження на звернення, у тому числі і до суду, з вимогами про відшкодування шкоди до осіб, які своїми діями чи бездіяльністю завдали банку та/або кредиторам збитків.

У зв'язку з наведеним, Фонд у відповідності до положень статті 52 Закону №4452-VI звернувся з позовом про відшкодування шкоди до пов'язаних з банком осіб з метою задоволення вимог кредиторів, у тому числі і позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 порушено провадження у справі №910/9251/18.

Наведене вказує на те, що Фондом належним чином виконувались надані йому законодавством повноваження у спірних правовідносинах, а також, зважаючи на відсутність будь-яких доводів позивача в обґрунтування допущення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб бездіяльності, яка б могла вплинути на права та інтереси позивача, як кредитора ПАТ «Брокбізнесбанк», суд приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності підстав для задоволення позову в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не реалізації належним чином наданих повноважень з метою захисту інтересів позивача, як кредитора ПАТ «Брокбізнесбанк».

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надати інформацію про кількість та загальну суму рефінансування, наданого ПАТ «Брокбізнесбанк» та порядок і напрямки використання цих коштів, колегія суддів, колегія суддів, при вирішенні питання щодо наявності підстав для її задоволення, виходить з наступного.

Частиною другою статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина третя цієї статті).

Статтею 5 Закону України від 02.10.1992 за №2657-XII «Про інформацію» встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Частинами 1 і 2 статті 21 Закону України «Про інформацію» встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України від 13.01.2011 за №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

За правилами частини п'ятої статті 6 цього Закону не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Статтею 13 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Отже, для отримання відповідної інформації у її розпорядників, зацікавлена особа має звернутись із відповідним запитом у визначеному законодавством порядку.

Як повідомив представник Громадської організації у судовому засіданні, позивач із відповідними запитами до суб'єктів владних повноважень не звертався, оскільки «не хотів отримати формальну відписку, мотивовану загальними нормами законодавства, а тому підготував для відповідачів запитання, для отримання відповідей у засіданні».

Відтак, порушення прав позивача на отримання від суб'єктів владних повноважень інформації на день звернення до суду не відбулось.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на день звернення позивача до суду із даним позовом) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійснені ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Дана норма процесуального законодавства викладена у цьому ж Кодексі в редакції на час винесення судом рішення зазначається, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, процесуальне законодавство, як на час звернення до суду позивача, так і на день розгляду справи по суті визначає, що захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушене чи ні.

При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України не містить положень, які б давали позивачу право звертатись до суду із вимогою щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити в інтересах позивача певні дії (або утриматись від вчинення певних дій), спрямовані на захист прав, порушення яких на момент постановлення судового рішення не відбулось.

Таким чином, предметом оскарження в адміністративному суді можуть бути лише фактично вчинені дії суб'єкта владних повноважень або невчинені дії за наявності обов'язку їх вчинення, що безпосередньо вплинуло на права на обов'язки позивача у справі.

Наведене виключає можливість задоволення позовної вимоги про зобов'язання Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надати інформацію про кількість та загальну суму рефінансування, наданого ПАТ «Брокбізнесбанк» та порядок і напрямки використання цих коштів.

Враховуючи наведе вище в сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову за недоведеністю факту порушень прав позивача у спірних правовідносинах.

Керуючись ст.ст.2, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову Міжнародної громадської організації «Міжнародний фонд «Взаєморозуміння і толерантність» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська

Судді: А.І. Кузьменко

Л.О. Маруліна