Справа № 335/11170/18
Суддя: Макаров В. О.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

20 листопада 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора ВБДР УПП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Мишевського Дмитра Олександровича, третя особа Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в особі адвоката Ткач Д.М., звернувся до суду із адміністративним позовом до старшого інспектора ВБДР УПП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Мишевського Д.О., третя особа Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 14.09.2018 року старшим інспектором ВБДР УПП в Запорізької області старшим лейтенантом поліції Мишевським Д.О. відносно позивача було складено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП. Вказаною постановою серії БР №765794 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого вищевказаною статтею, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 020 грн. 00 коп..

Проте, позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП є необґрунтованим, недоведеним, в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки обов'язок з дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху на підставі договору № 602Д-18 від 21.05.2018 року було покладено на посадових осіб Генпідрядника - Дочірнє підприємство «Запорізький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», оскільки Служба автомобільних доріг в Запорізькій області є розпорядником коштів і не має будь-яких технічних засобів для утримання автомобільних доріг.

Отже, адвокат Ткач Д.М. просив суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 14.09.2018 року серії БР №765794 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 140 КУпАП, провадження по справі закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень судові витрати у сумі 3 400 грн. 00 коп.

20.11.2018 року представник позивача адвокат Ткач Д.М. подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на вимогах викладених у позові наполягає, просить суд позов задовольнити.

В судові засідання, що призначалися на 19.10.2018 року та 20.11.2018 року відповідач - старший інспектор ВБДР УПП в Запорізькій області старший лейтенант поліції Мишевський Д.О., а також представник третьої особи Управління патрульної поліції в Запорізькій області не з'явилися, причини неявки суду не повідомляли, завчасно повідомлялися про час, місце та день розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв'язку з чим підстав для відкладення розгляду справи не вбачається, й суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних доказів.

Крім того, як передбачено ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Таким чином, з урахуванням заяви представника позивача та належним чином повідомлених відповідача, та третьої особи, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін та на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України без проведення фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 288 КпАП України, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Судом встановлено, що 14 вересня 2018 року старшим інспектором ВБДР УПП в Запорізької області старшим лейтенантом поліції Мишевським Д.О. відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову серії БР № 765794, відповідно до якої останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 020 грн. 00 коп..

З постанови про адміністративне правопорушення, вбачається, що позивачеві, як посадовій особі Служби автомобільних доріг в Запорізькій області, інкримінують допущення перевищення глибини окремих осідань на проїзній частині автомобільної траси Т-04-01 Добропілля-Варварівка-Гуляйполе понад 6 см, що порушує п.3.1.2 ДСТУ 3587-97, а також не вчинення заходів, щодо заборони або обмеження руху при виникненні умов які загрожують безпеці руху.

Позивач ОСОБА_1, в постанові серії БР №765794 вказав, що не згоден з наявністю вказаного порушення, так як він не є посадовою особою, на котру покладено відповідальність за експлуатацію автомобільних доріг в Запорізькій області.

Частина 1 ст. 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Відповідно до ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Як вбачається із долученого до матеріалів позову договору № 602Д-18 від 21.05.2018 року про закупівлю послуг 45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв'язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення загального користування у Запорізькій області та штучних споруд на них) обов'язок щодо надання послуг покладено на Генпідрядника, а саме Дочірнє підприємство «Запорізький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України».

Пунктом 10.1. договору передбачено, що цей договір набирає чинності з 21.05.2018 року та діє по 31.12.2018 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

Пунктом 1.4. договору визначено, що Генпідрядник приймає від Замовника право на експлуатаційне утримання автомобільних доріг державного значення загального користування у Запорізькій області, технічних засобів організації дорожнього руху, об'єктів дорожнього сервісу, інженерних споруд та придорожніх насаджень на них, що знаходяться на балансі Замовника, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до п. 1.5. договору на період дії та протягом гарантійного періоду, Генпідрядник відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та норм Глави 82 ЦК України, в повній мірі відповідає за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху і несе повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність в частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів іншим учасникам дорожнього руху якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причин незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини Генпідрядника, а також забезпечує повне майнове відшкодування Замовнику у разі заподіяння збитків користувачами доріг, та/або в процесі використання смуги відведення юридичними чи фізичними особами на мережі автомобільних доріг, якщо такі збитки завдані з вини Генпідрядника.

Перелік мережі автомобільних доріг державного значення загального користування у Запорізькій області, в тому числі і автомобільна дорога Т-04-01 Дніпро-Васильківка-Покровське-Гуляйполе-Пологи-Мелітополь включаючи ділянку Добропілля-Варварівка-Гуляйполе наведений у Додатку 1 до договору.

З огляду на викладене, обов'язок з дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху на підставі договору № 602Д-18 від 21.05.2018 року було покладено на посадових осіб Генпідрядника - Дочірнє підприємство «Запорізький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», оскільки Служба автомобільних доріг в Запорізькій області є розпорядником коштів і не має будь-яких технічних засобів для утримання автомобільних доріг.

Судом встановлено, що при складані постанови позивач ОСОБА_1 не згоден був зі змістом обставин викладених в постанові та порушенні ПДР, але свідки правопорушення не запрошувалися, інших доказів, які підтверджують правомірність накладення адміністративного стягнення відповідачем не надано.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП, зокрема, в постанові потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно вимог статті 251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному Законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інша обставина, яка має значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експертизи, речових доказів, показниках технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото та відеозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 71 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачу по справі надавалась можливість заперечувати, спростовувати доводи позивача, надавати докази своєї незгоди, але він за власним бажанням не скористався своїм процесуальним правом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Оглянувши письмові матеріали, суд вважає постанову у справі про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2018 року відносно ОСОБА_1 такою, що постановлена з порушенням КпАП України, оскільки обставини викладені в постанові про адміністративне правопорушення про порушення Правил дорожнього руху України не підтверджуються жодними іншими доказами, зокрема документами, фото, відео або поясненнями свідків правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначається у пункту п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Зважаючи на той факт що, відповідач не надав доказів правомірності свого рішення, що є його обов'язком відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, будь-який сумнів тлумачиться на користь особи, що притягається до відповідальності, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем поспішно та без повного та всебічного з'ясування усіх обставини справи, вина позивача не підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в цій частині, оскаржувана постанову слід скасувати, а провадження по справі - закриттю.

Що стосується вимог про стягнення судових витрат на оплату юридичних послуг, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

ВССУ у справі № 6-32389ск15 та ВССУ від 14.09.2016 року у справі 537/3062/15-ц) зазначив, що склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір доручення або про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Можуть бути також стягнуті витрати на правову допомогу, які понесені стороною і у разі вчинення дій поза судовим засіданням, але у конкретній справі, що розглядається судом.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 3 400 грн. 00 коп. представником позивача надано суду копію ордера на надання правової допомоги та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 644.

Однак, суд вважає, що вказані витрати не підлягають стягненню, оскільки позивачем не доведено обставин надання йому адвокатом правової допомоги саме за даною справою та обставин здійснення ним оплати послуг по наданню правової допомоги в зазначеному розмірі саме в якості оплати послуг адвоката, по даній справі.

Квитанції як оплату гонорару позивачем, або акти здачі - прийняття робіт (наданих послуг) відсутні у матеріалах справи та не надавались суду під час розгляду справи.

Таким чином, в стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне відмовити.

Судові витрати по справі зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 72,77, 74, 241-246, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БР №765794 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2018 року, винесенустаршим інспектором ВБДР УПП в Запорізької області старшим лейтенантом поліції Мишевським Дмитром Олександровичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 140 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 1 020 грн. 00 коп.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 140 КУпАП - закрити.

В задоволені іншої частини вимог, відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду (49005, м. Дніпро, вул. Василя Жуковського, 23) через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107-Б) протягом десяти днів з його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.О. Макаров