Справа № 813/3922/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/865/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року, ухвалену під головуванням судді Брильовського Р.М. в м. Львові, повний текст якої складено та підписано 09.11.2017, у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Львівській області звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу в сумі 65683,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що станом на 04 жовтня 2017 року за відповідачем рахується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 65683, 42 грн. Позивачем в установлені законом строки вживались заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги, однак дані заходи не призвели до погашення податкового боргу відповідачем. Керуючись наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на користь бюджету податковий борг в сумі 65683, 42 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з прийняттям такої постанови, її оскаржив в апеляційному порядку ОСОБА_3 Вважає оскаржувану постанову суду незаконною, необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що сума боргу, яка увійшла до предмету стягнення у даній справі, складається з основної суми боргу та з нарахованої пені за несвоєчасно сплачені відповідачем вищезазначені податкові зобов'язання, які у 2013 році набули статусу податкового боргу. При цьому, строк звернення позивача з позовом про стягнення суми боргу у відповідності до статті 102 КАС України сплив у 2016 році, а тому контролюючий орган не мав права у 2017 році звертатись до суду з вимогами про стягнення податкового боргу та штрафних санкцій після спливу 1095 денного строку з дня його виникнення. Теж саме стосується штрафних санкцій та пені.

Подаючи відзив на апеляційну скаргу, позивач з нею не погодився. Зазначає, що фізична особа ОСОБА_3 має податковий борг перед бюджетом, який складається із сум податкових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб, штрафної санкції та пені. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд першої інстанції встановив, матеріалами справи такі обставини підтверджуються, що ОСОБА_3 є фізичною особою, платником податків на доходи фізичних осіб.

Самбірською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області проведено позапланова невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2012 по 31.07.2013, за результатами якої складено акт № 255/13-00/20258/02210 від 25.07.2016, у якому зафіксовано порушення позивачем вимог абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 120.1 ст.120, п. 179.1 ст. 179 ПК України.

Порушення виявилось в тому, що відповідач не подав до Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області декларацію про майновий стан та доходи за 2012 рік, доходів за 2012 рік не декларував, податок на доходи фізичних осіб від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2012 рік не сплатив.

Самбірською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на підставі зазначеного акта перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 16.09.2016 № , яким визначено відповідачу суму штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн та від 19.09.2016 № , яким відповідачу визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 52410,74 грн та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 13102, 68 грн.

Докази, які б підтверджували, що податкові зазначені податкові повідомлення-рішення відповідачем оскаржувались, суду не представлені, а отже, визначені зобов'язання є узгодженими.

Дана заборгованість підтверджується обліковою карткою, розрахунком заборгованості з податків і зборів (обов'язкових платежів), що контролюється ГУ ДФС у Львівській області.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII внесено зміни до Податкового кодексу України та статтю19-1 Кодексу викладено в новій редакції, відповідно до якої функції з погашення податкового боргу закріплено за ГУ ДФС у Львівській області.

Приймаючи заходи погашення ОСОБА_3 податкового боргу, Симбірською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області виставлено податкову вимогу форми «Ф» №34196-17 від 08 листопада 2016 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що сума заборгованості відповідачем не була сплачена у визначені Податковим кодексом України строки, набула статусу податкового боргу, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до погашення податкового боргу, доказів добровільної сплати заборгованості відповідачем суду не надано.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, враховуючи наведену норму права та те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у цій справі мають бути обставини, які свідчать про наявність податкового боргу, а також підстави, з якими законодавство пов'язує можливість його стягнення, натомість, правомірність податкових повідомлень-рішень не є предметом розгляду в цій справі.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 8 ПК України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно пп. 9.1.2. п. 9.1. ст. 9 ПК України до загальнодержавних податків та зборів належать податок на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

Порядок обчислення та сплати податку на доходи фізичних осіб визначено пунктом 179.1 статті 179 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов'язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом (п.179.7 ст. 179 ПК України).

Підпунктом 49.18.4 п.49.18 ст. 49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи з фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як видно з матеріалів справи, податкову вимогу форми «Ф» від 08.11.2016 № 34196-17 надіслано відповідачу 09.11.2016 рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу. Проте, ця поштова кореспонденція повернулась на адресу позивача з відміткою поштового відділення зв'язку «за закінченням терміну зберігання», яка скріплена поштовим штемпелем із зазначенням дати - 10.12.2016.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 ПК України. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Враховуючи наведене положення Податкового кодексу України, суд апеляційної інстанції констатує той факт, що податкова вимога, яка надсилалась відповідачу, вважається врученою.

Беручи до уваги встановлені обставини та наведені норми матеріального права, апеляційним судом встановлено те, що сума грошового зобов'язання є узгодженою, податковим органом дотримано порядок надіслання та вручення податкової вимоги, а тому поданий позов є підставним.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта в тому, що спірний податковий борг виник з 1 травня 2013 року, і враховуючи приписи пункту 102.1 ст. 102 ПК України, за якими позовні вимоги контролюючого органу про стягнення податкового боргу з платника податку повинні бути пред'явлені не пізніше 1095 дня з дня виникнення боргу, спростовуються встановленими обставинами спростовуються, зокрема тим, що податковий борг відповідача виник 10 грудня 2016 року, при тому Головне управління ДФС у Львівській області з позовом до суду про стягнення податкового боргу з ОСОБА_3 звернулось 30.10.2017, тобто в межах строків, передбачених статтею 102 ПК України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі № 813/3922/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин - з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 29.11.2018.