Справа № 826/7718/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7718/18 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Компанія Глорієтта Інвестментс Ай епс Glorietta Investments I aps, Компанія ЕсСіАй Вілла Сеінт Мічел SCI Villa Saint Michel про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, в якому просив визнати незаконною бездіяльність відповідача, яка полягає у невжитті заходів з ідентифікації, вистежування, заморожування і арешту двох домоволодінь:

- розташованого в АДРЕСА_1;

- розташованого в АДРЕСА_2;

та просив зобов'язати відповідача вжити заходів щодо заморожування і арешту вказаних двох домоволодінь.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2018 позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженню № 0001722.

Позивач вказує, що в рамках цього досудового розслідування Національне антикорупційне бюро України отримало інформацію, що народний депутат ОСОБА_4 придбав житловий будинок у Франції, в муніципалітеті Сен-Жан-Кап-Ферра за більш ніж 40 мільйонів євро, законність підстав придбання якого не підтверджена. Національне антикорупційне бюро України отримало інформацію запитувало у суду доступ до низки договорів з метою підтвердження або спростування можливих фактів незаконного збагачення ОСОБА_4

Наявність досудового розслідування, на думку позивача, мала б спонукати відповідача до вчинення дій, наприклад, таких як вжитті заходів з ідентифікації, вистежування, заморожування і арешту двох домоволодінь, розташованих в АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції судова колегія зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначений обов'язок органів державної вади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 статті 1 Закону, виявлення активів - діяльність із встановлення факту існування активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 статті 1 Закону, розшук активів - діяльність із визначення місцезнаходження активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частинами 1, 3, статті 9 Закону визначено, що Національне агентство виконує функції проведення аналізу статистичних даних, результатів досліджень та іншої інформації про виявлення, розшук та управління активами, здійснення заходів з виявлення, розшуку, проведення оцінки активів за зверненням слідчого, детектива, прокурора, суду (слідчого судді).

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 16 Закону, з метою виявлення та розшуку активів Національне агентство вживає відповідно до звернень органів, що здійснюють досудове розслідування, прокуратури, судів заходів до виявлення та розшуку активів, взаємодіє з цими органами з метою накладення арешту на такі активи та їх конфіскації.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Тобто, підстави для вжиття заходів щодо виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, встановлені ст. 9,16 Закону, ст. 170 КПК України, і такими підставами є наявність звернення слідчого, детектива, прокурора, суду (слідчого судді).

Згідно з ч. 1 статті 19 Закону, Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред'явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Вжиття Національним агентством заходів з управління, які встановлені статтями 19-21 Закону, враховуючи норми статті 100 КПК України, здійснюються на підставі ухвали слідчого судді, суду, за ініціативою органів досудового розслідування.

Аналізуючи вищевикладені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність кримінальних проваджень, загальновідомої інформації, викладеної у засобах масової інформації, не є підставою для вжиття заходів щодо виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні, на чому безпідставно наполягає позивач, а відтак не є підставою реалізації повноважень та здійснення функцій Національного агентства, як центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом.

Позивачем не наведено встановлених ст. 100, 170 КПК, ст. 9, 16, 19-21 Закону підстав щодо вжиття заходів з виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Таким чином, вжиття Національним агентством заходів щодо арешту суперечить вимогам статей 170, 171 КПК України, а також згідно статей 9, 10 Закону, не входить до повноважень Національного агентства.

Реалізація принципів, передбачених міжнародними конвенціями на які посилається позивач, відбувається шляхом прийняття законодавства на національному рівні Стороною Конвенції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції заходи з ідентифікації, вистеження, заморожування і накладення арешту на засоби та доходи, отримані від корупції, чи власності, вартість якої відповідає таким доходам, застосовуються у відповідності до основоположних принципів правової системи з дотриманням принципів внутрішнього права, національного законодавства.

У відповідності до національного законодавства України відповідач може реалізувати виключно ті повноваження, які передбачені Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» та застосовувати слідчі дії, передбачені нормами кримінального процесуального законодавства України.

Усі відповідні дії передбачені процесуальним законом та здійснюються лише посадовими особами, уповноваженими на це законом, і у спосіб, визначений законом.

В свою чергу, позивачем не надано доказів, що будь-який з перелічених в Законі України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» органів, які мають право звернутися до відповідача із зверненням щодо виявлення та розшуку активів - органи, що здійснюють досудове розслідування, прокуратура або суд - зверталися до позивача із зверненням (завданням) щодо вжиття заходів до виявлення та розшуку активів третіх осіб по даній справі.

За відсутності звернення щодо вжиття заходів до виявлення та розшуку активів від належної, уповноваженої законом особи, відповідач не мав і не має правових підстав здійснювати дії, про вчинення яких заявлено адміністративний позов, оскільки такі дії виходили б за межі визначених йому законодавцем повноважень.

Крім того, в адміністративному позові позивач не вказав яким чином оскаржувані дії/бездіяльність відповідача впливають на його суб'єктивні права та свободи як фізичної особи - громадянина України. Позивач, як народний депутат України, згідно Конституції України та чинного законодавства також не уповноважений на звернення до суду від імені та в інтересах народу України та держави Україна.

Вказане в сукупності свідчить, що позовні вимоги щодо бездіяльності Національного агентства, та інші похідні від останніх позовні вимоги, є безпідставними та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Компанія Глорієтта Інвестментс Ай епс Glorietta Investments I aps, Компанія ЕсСіАй Вілла Сеінт Мічел SCI Villa Saint Michel про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 27.11.2018