Справа № 281/550/15-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 281/550/15-а

провадження № К/9901/7794/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 281/550/15-а

за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій протиправними і відшкодування понесених витрат та моральної шкоди;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Котік Т. С., Бучик А. Ю., Моніча Б. С.) від 22 вересня 2016 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, в якому, з урахуванням уточнень від 25 травня 2016 року, просив:

- визнати протиправними дії відповідача стосовно відмови у відшкодуванні коштів на зубопротезування;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, витрачені ним кошти на зубопротезування в сумі 4649,67 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., шляхом списання коштів, виділених бюджетною програмою КТКВК 090212 «Пільги на медичне обслуговування громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для зубопротезування з рахунку відповідача на його рахунок.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що він є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії та має ІІ групу інвалідності за захворюванням, пов'язаним з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, в зв'язку з чим має пільги на безкоштовне зубопротезування.

ОСОБА_2 вказує, що при зверненні до відповідача щодо надання вказаної пільги, йому роз'яснили, що він може звернутися до Лугинського КП «Стоматологічний центр», який проводить безкоштовно та позачергово зубопротезування. Однак, оскільки лікарі вказаного закладу охорони здоров'я хворіли, позивач звернувся у Коростенську ЦМЛ, де сплатив за зубопротезування 3280,67 грн. Водночас, додатково позивачем було сплачено 272 грн. за рентген зубів, 53 грн. на витратні матеріали, 538 грн. і 306 грн. на проїзд до м. Коростень (22 поїздки) та до м. Житомир. Позивач також вказує, що він отримав у банку кредит, комісія за який становила 200 грн.

У подальшому позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області щодо відшкодування у вказаних коштів, однак йому було відмовлено.

Також позивач вказує що за час неодноразових звернень до різних державних органів, у тому числі відповідача, він зазнав приниження та йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн.

3. Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року, ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 квітня 2016 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2016 року, ухваленою за результатами нового розгляду вказаної справи, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

6. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області щодо відмови у відшкодуванні коштів ОСОБА_2

Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ОСОБА_2 4649,67 грн., витрачених на зубопротезування. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

7. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 13 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року про відмову у задоволенні його позовних вимог до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області у частині відшкодування моральної шкоди, та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

9. 31 жовтня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, в якому останнє просило скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2016 року залишити в силі

10. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

11. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12. 23 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

13. Ухвалами Верховного Суду від 22 листопада 2018 року та від 23 листопада 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення від 11 травня 2012 року № 104228.

15. ОСОБА_2 з 20 жовтня 2010 року був зареєстрований в АДРЕСА_1, а з 15 травня 2015 року в смт. Лугини вул. Молодіжна, 11 Житомирської області, що підтверджується даними його паспорта громадянина України.

16. У 2014 році позивач в ортопедичному відділенні Коростенської стоматологічної поліклініки здійснив за власні кошти зубне протезування (наряд № 262 від 31 жовтня 2014 року).

17. У подальшому позивач звернувся до начальника Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області із заявою, в якій просив перерахувати кошти згідно наряду № 262 від 31 жовтня 2014 року.

18. Листом Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області від 11 червня 2014 року № 2251 позивачеві повідомлено, що оскільки він є жителем Лугинського району, перерахувати кошти міській стоматологічній поліклініці Коростенської ЦМЛ неможливо у зв'язку із тим, що ця установа не брала участі у конкурсі на надання послуг із зубопротезування та на відпуск ліків за безплатними рецептами лікарів постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам і відповідно не має права на проведення безоплатного зубопротезування потерпілим громадянам Лугинського району.

19. Також, ОСОБА_2 17 червня 2014 року і 18 червня 2014 року звертався з аналогічними заявами до директора Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації та першого заступника голови Житомирської обласної державної адміністрації, де йому також було відмовлено з тих самих підстав.

20. Вважаючи, що Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області протиправно відмовило у відшкодуванні коштів на зубопротезування, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідно до рішення комісії по конкурсному відбору суб'єктів для пільгового медичного обслуговування громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області від 29 січня 2014 року переможцем конкурсу на проведення робіт по пільговому зубопротезуванню потерпілих громадян Лугинського району на 2014 рік визнано КП «Стоматологічний центр».

22. На виконання даного рішення 24 лютого 2014 року було укладено договір між Департаментом праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації і КП «Стоматологічний центр», відповідно до п. 2.2.1 якого послугами зубопротезування постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи громадян забезпечуються громадяни за місцем їх реєстрації.

23. Водночас, суд першої інстанції зазначив, що як в 2014 році, так і в наступних 2015-2016 роках головним розпорядником коштів на здійснення заходів щодо відшкодування витрат на медичне обслуговування громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (код типової відомчої класифікації видатків 090212) був та є Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації.

24. У зв'язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що в Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області не було підстав для перерахунку коштів Коростенській центральній міській лікарні за надання послуг з пільгового зубопротезування позивача.

25. Також суд першої інстанції зазначив, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) не передбачено такої пільги як відшкодування витрат понесених на самостійне лікування особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи.

26. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивач має право на безоплатне позачергове зубопротезування, а норми ст. 13 та 20 Закону № 796-XII не містять обмежень чи заборон щодо відшкодування коштів, витрачених особою самостійно, на зубопротезування. Єдиною підставою яка підлягає встановленню у даних відносинах є те, зубопротезування якого виду проведено позивачем.

27. Водночас, встановлено, що ОСОБА_2 були виготовлені незнімні мостоподібні штамповано-паяні протези, які згідно визначення Міністерства охорони здоров'я України, не відносяться до зубопротезування із дорогоцінних металів та прирівняних по вартості до них матеріалів та є найдешевшим видом зубного протезування.

28. З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування вказаних витрат, а тому відмова Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області є протиправною.

29. Разом з цим, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів щодо її спричинення.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

30. У касаційній скарзі скаржник вказує, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови йому у відшкодуванні моральної шкоди, є незаконним та таким, що порушує його право на відшкодування компенсації за перенесені ним страждання.

31. Скаржник вказує, що у справі є достатньо доказів того, що посадові особи всіх рівнів, до яких він звертався зі своєю проблемою, відверто знущалися з нього, відмовляючи у відшкодуванні коштів, витрачених на зубопротезування.

32. Також скаржник вказує, що тривалий час (2,5 роки) вимушений був звертатися до судів різних інстанцій, щоб захистити свої права. Водночас, 13 травня 2016 року закінчився термін служби зубних протезів за які позивач сплатив позичені кредитні кошти, а компенсації так і не отримав.

33. Наведене, на думку скаржника, принижує його як людину, яка терпить приниження через те, що відстоює свої законні права та інтереси.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

34. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

35. Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

36. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та соціального захисту потерпілого населення визначає Закон № 796-XII.

37. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 796-XII, цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

38. Пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону № 796-XII встановлено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На державу покладаються також зобов'язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

39. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону № 796-XII особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються гарантовані державою пільги щодо безплатного позачергового зубопротезування (за винятком зубопротезування із дорогоцінних металів та прирівняних по вартості до них, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я).

40. Водночас, як свідчить зміст вказаної норми наявність права на отримання таких пільг особам, віднесеним до категорії 1 для гарантії їх соціального захисту, законодавець не ставить в залежність від реєстрації місця проживання таких осіб.

41. Єдиною умовою надання пільги щодо безплатного позачергового зубопротезування, є те, що таке зубопротезування не проводиться із дорогоцінних металів та прирівняних до них по вартості матеріалів.

42. Будь-яких інших норм, які б визначали умови та порядок реалізації громадянами права на безплатне позачергове зубопротезування, Законом № 796-XII та підзаконними нормативно-правовими актами, не передбачено.

43. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 були виготовлені незнімні мостоподібні штамповано-паяні протези, без металозахисного покриття, з частковим облицюванням пластмасою, вартістю 3280,67 грн., що підтверджується «Локальними протоколами надання стоматологічної ортопедичної допомоги».

44. Згідно визначення Міністерства охорони здоров'я України, даний вид зубопротезування, не відноситься до зубопротезування із дорогоцінних металів та прирівняних по вартості до них матеріалів та є найдешевшим видом зубного протезування. Термін служби даних зубних протезів (18 місяців) закінчився 13 травня 2016 року.

45. Європейський суд з прав людини в рішенні від 24 квітня 2014 року у справі «Будченко проти України» (Заява № 38677/06) зауважив, що положення національного законодавства, про які йшлося в цій справі, чітко закріплювали право на звільнення від оплати за електроенергію та газ і не ставили його у залежність від існування компенсаційного механізму (параграф 42).

46. З огляду на наявність законодавчо закріпленого права позивача на безплатне позачергове зубопротезування, яке не заперечується відповідачем, та відсутність чітко визначеного механізму реалізації такого права, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що сплачені ОСОБА_2 кошти у сумі 3280,67 грн. за виготовлення зубного протезу підлягають відшкодуванню йому Управлінням праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області.

47. Водночас, апеляційний суд дійшовши у мотивувальній частині оскаржуваного рішення вірного висновку щодо наявності підстав для відшкодування позивачеві витрат за виготовлення зубного протезу у сумі 3280,67 грн., у резолютивній частині цього рішення стягнув з Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 4649,67 грн.

48. Як зазначав позивач у позовній заяві вказана сума коштів (4649,67 грн.) складається з понесених ним витрат на зубопротезування, а саме: 3280,67 грн. за зубопротезування, 272 грн. за рентген зубів, 53 грн. витратні матеріали, 538 грн. і 306 грн. проїзд до м. Коростень (22 поїздки) та до м. Житомир, 200 грн. комісія банку за використання кредитних коштів.

49. Разом з цим, як уже зазначалося, відшкодуванню підлягають лише витрати за виготовлення зубного протезу (3280,67 грн.). Ані Законом № 796-XII, ані будь-якими підзаконними нормативно-правовими актами, не передбачено можливості відшкодування вказаних додаткових витрат позивача, пов'язаних із зубопротезуванням (рентген зубів, витратні матеріали, проїзд, комісія банку за використання кредитних коштів).

50. Отже, частково задовольняючи позовні вимоги апеляційний суд помилково стягнув з відповідача на користь позивача додаткові витрати останнього, пов'язані із зубопротезуванням, а саме: 272 грн. за рентген зубів, 53 грн. витратні матеріали, 538 грн. і 306 грн. проїзд до м. Коростень (22 поїздки) та до м. Житомир, 200 грн. комісія банку за використання кредитних коштів.

51. Разом з цим, стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

52. Частиною 1 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

53. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України).

54. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

55. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння щодо її заподіяння, наявність причинно-наслідкового зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні.

56. Зокрема, суди повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння особі моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі особа оцінює заподіяну їй шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

57. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач зазначав, що спричинення йому такої шкоди полягає у приниженні, якого він зазнав внаслідок відмов державних органів та посадових осіб у відшкодуванні коштів, витрачених ним на зубопротезування.

58. Водночас, як було встановлено судом апеляційної інстанції під час судового розгляду справи, позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, не зазначено та не доведено в чому вона полягає, не доведено причинного зв'язку між неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача.

59. Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров'ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

60. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

61. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

62. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

63. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанцій є обґрунтованими, однак судом при ухваленні оскаржуваного рішення було допущено часткове порушення норм матеріального права, у зв'язку з чим, Суд вважає за необхідне змінити постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року шляхом часткової зміни її резолютивної частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 341, 345, 350, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року у справі № 281/550/15-а змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року слова та цифри « 4649 грн. 67 коп.» замінити на « 3280 грн. 67 коп.».

В решті постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб