Справа № 1440/2056/18
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 р. № 1440/2056/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_1, вул. Ціолковського, 40, смт. Березнегувате, Березнегуватський район, Миколаївська область, 56203
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.08.2018 № 0-1443, № 0-1443, № 0-1443,

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги визнати протиправними та скасувати прийняті 07.08.2018 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (надалі ОСОБА_2 або відповідач) податкові повідомлення-рішення № 0-1443, № 0-1443, № 0-1443, якими позивачу були визначені суми податкових зобовязань за 2017 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що, відповідно до норм Податкового кодексу України, з урахуванням дати прийняття місцевою радою рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відповідач міг застосувати норми цього рішення не раніше 2018 року. Також, за твердженнями позивача, він як голова фермерського господарства (сільськогосподарський товаровиробник) звільнений від сплати відповідного податку, оскільки обєкти нерухомого майна, з яких ОСОБА_2 нарахувало податкові зобовязання, є спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Крім того, позивач повідомив, що 31.12.2016 він передав належні йому нежитлові будівлі у тимчасове безоплатне користування фермерському господарству «ВАЛЕНТИНА».

У відзиві на позовну заяву (арк. спр. 55-57) ОСОБА_2 зазначило, що діяло відповідно до норм Податкового кодексу України, тому підстави для визнання податкових повідомлень-рішень протиправними відсутні. Крім того, відповідач вказав на недоведеність факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн.

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.

В судовому засіданні позивач і його представник вимоги адміністративного позову підтримали, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (арк. спр. 15, 17, 19) та з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (арк. спр. 59-64), станом на 01.07.2017 ОСОБА_3 був власником обєктів нерухомого майна:

1. Нежитлової будівлі загальною площею 717,6 кв.м за адресою Миколаївська область, Березнегуватський район, смт. Березнегувате, вул. Піонерська, будинок 105-к, розмір частки 33/100 (надалі Обєкт № 1).

2. Нежитлової будівлі загальною площею 2 354,6 кв.м за адресою Миколаївська область, Березнегуватський район, смт. Березнегувате, вул. Піонерська, будинок 113-а, розмір частки 33/100 (надалі Обєкт № 2).

3. Нежитлової будівлі загальною площею 351,2 кв.м за адресою Миколаївська область, Березнегуватський район, смт. Березнегувате, вул. Піонерська, будинок 105-ж, розмір частки 34/100 (надалі Обєкт № 3).

14.07.2017 позивач передав належні йому частки нежитлових будівель до статутного фонду (складеного капіталу) фермерського господарства «ВАЛЕНТИНА» (арк. спр. 14).

Відповідно до викладеного у позові, 14.07.2018 позивач отримав три податкових повідомлення-рішення від 27.04.2018 з податку на нерухоме майно за 2017 рік на загальну суму 94 392,96 грн.

З цими рішеннями позивач не погодився, тому у скарзі від 24.07.2018 (арк. спр. 12) просив відповідача їх скасувати.

24.07.2018 позивач отримав два податкових повідомлення-рішення від 27.04.2018 з податку на нерухоме майно за 2017 рік на загальну суму 32 442,44 грн., на які також подав скаргу 03.08.2018 (арк. спр. 13).

07.08.2018 ОСОБА_2 направило позивачу відповідь на його скаргу від 24.07.2018 (арк. спр. 11), в якому зазначило, що «… в результаті проведеної звірки, на підставі наданих Вами документів встановлено, що нежитлові будівлі за адресою … з 18.07.2017 року не перебуває у Вашій власності, поряд з цим відбулось задвоєння обєктів нерухомості. У звязку з вищенаведеним, в базі даних органів ДФС зроблено відповідну позначку, податкове повідомлення-рішення від 27.04.2018 … скасовано та сформовані нові податкові повідомлення-рішення від 07.08.2018 №0-1413, №0-1413, №0-1413 які додаються до цього листа …».

Отже, позивач скористався правом, що надано платнику податку підпунктом 266.7 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, щодо усунення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі відповідних документів, щодо обєктів нерухомості, в тому числі їх часток, розміру загальної площі обєктів нерухомості, права на користування пільгою із сплати податку тощо.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням № 0-1413 (обєкт № 3), сума податку складає 1 910,53 грн. (арк. спр. 10), згідно з податковим повідомленням-рішенням № 0-1413 (обєкт № 2), сума податку складає 12 432.29 грн. (арк. спр. 9), згідно з податковим повідомленням-рішенням № 0-1413 (обєкт № 1), сума податку складає 3 788,93 грн.

Таким чином, відповідач нарахував позивачу податок на нерухоме майно за період січень-червень 2017 року (арк. спр. 58), виходячи з інформації про зареєстровані за позивачем права, площі обєктів нерухомого майна, розміри часток, з урахуванням рішення Березнегуватської селищної ради ХІІІ сесії сьомого скликання від 26.01.2017 № 3 «Про встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для обєктів нежитлової нерухомості на території Березнегуватської селищної ради» (надалі Рішення, арк. спр. 65-67).

У позові ОСОБА_1, з посиланням на підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 та підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, зазначив, що норми Рішення відповідач не міг використати для визначення суми податку за 2017 рік.

З цього приводу суд зазначив таке.

Одним з принципів податкового законодавства України, згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, є стабільність, згідно з яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Податок на майно, як вказано у підпункті 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України, належить до місцевих податків.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Проте, згідно з пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.12.2016 № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються, зокрема, вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 та пункт 12.5 статті 12 Податкового кодексу України.

Оскільки Рішення, як вказано у його преамбулі, було прийнято відповідно до згаданого вище Закону, суд дійшов висновку, що відповідач мав законні підстави для визначення сум податкових зобовязань позивача з урахуванням ставок, встановлених рішенням Березнегуватської селищної ради.

Суд визнав безпідставними доводи позивача про те, що з 31.12.2016, відповідно до укладених договорів позички (арк. спр. 21-26), Обєкти перебували у тимчасовому безоплатному користуванні фермерського господарства «ВАЛЕНТИНА», що виключало нарахування ОСОБА_2 податку на нерухомість за перше півріччя 2017 року.

Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Як вказано вище, нарахування податку відповідач здійснив, виходячи з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не є обєктом оподаткування податком на нерухомість.

До скарги від 24.07.2018 (арк. спр. 12) позивач додав копії свідоцтв про право власності на Обєкти (арк. спр. 16, 18, 20). Проте, в цих документах відсутня інформація, що Обєкти нерухомості призначені для використання у сільськогосподарській діяльності, інших документів, що містили би відповідну інформацію, позивач ОСОБА_2 не надав, тому відповідач, на думку суду, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у позивача права на користування пільгою зі сплати податку, що встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що при прийнятті податкових повідомлень-рішень ОСОБА_2 діяло відповідно до норм Податкового кодексу України, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 9, 12, 19, 77, 241-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (вул. Ціолковського, 40, смт. Березнегувате, Березнегуватський район, Миколаївська область, 56203, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна