Справа № 813/2453/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1856/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року (суддя Мартинюк В.Я., час ухвалення 10:36 год., місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 31.08.2018 р.),

в адміністративній справі №813/2453/18 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного,

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в якому, з врахуванням збільшення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; 3) зобов`язати відповідача виплатити позивачу різницю в сумі виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, тобто виплатити різницю в сумі 80984,67 грн.; 4) зобов`язати відповідача виплатити позивачу індексацію у сумі 4174,18 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив, просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позову.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції від 30.08.2018 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що суд першої інстанції неповно та неправильно дослідив докази та встановив обставини справи, не врахував ієрархію нормативно-правових актів, а також дійшов хибних висновків, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем протиправно не включено розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, яку апелянт отримував відповідно до Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 р. №550. Щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісяця до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер. Апелянту була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 134298 грн., а фактично мала бути виплачена сума з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 215282,67 грн.. Окрім неповної виплати одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, апелянту по справі в період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року також не виплачувалась індексація, на яку він мав право відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 р. №1078.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 30.08.2018 р. та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явилися в засідання суду, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №492 від 18.12.2017 року підполковника ОСОБА_1 провідного наукового співробітника науково-дослідного відділу Наукового центру Сухопутних військ Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, відповідно до п.«а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у запас.

Наказом т.в.о. начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №8 від 09.01.2018 року позивача ОСОБА_1 виключено з 09.01.2018 року зі списків особового складу Національної академії та усіх видів забезпечення (а.с. 17, 26).

26.03.2018 року листом №241 відповідачем Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, у відповідь на звернення позивача від 23.03.2018 року, повідомлено позивача про те, що згідно наказу Міністра оборони України від 24.10.2016 року за №550 щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60% не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (а.с. 8, 9).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з ч.2 ст.15 вказаного Закону, у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою КМ України від 22.09.2010 року №889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до п.2 вищевказаної постанови, граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди визначаються, зокрема, Міністерством оборони у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання постанови №889 наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 року №550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Інструкція).

Згідно з п.8 Інструкції, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пункт 9 Інструкції передбачає, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

З аналізу наведених вище норм законодавства зумовлюється висновок про те, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні. Ця винагорода має окремий, разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні кошти для її виплати. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Аналогічна позиція щодо спірних правовідносин уже висловлена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.03.2018 року в справі №761/17387/17 (провадження №К/9901/2181/17) та від 19.06.2018 року в справі №825/1138/17 (провадження №К/9901/15763/18).

Відносно позовної вимоги про виплату позивачу індексації у сумі 4174,18 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що протягом розглядуваного періоду з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року позивачу не проводилась індексація грошового забезпечення (а.с. 69).

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.4 вказаного Закону, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно ст.5 Закону, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою КМ України №1078 від 17.07.2003 р..

Так, згідно пунктів 1-1, 6 цього Порядку, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, являються обґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для проведення позивачу індексації грошового забезпечення у розглядуваний період його військової служби.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року в адміністративній справі № 813/2453/18 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови складено 27.11.2018 року