Справа № 301/2217/18
Суддя: Маркович І. І.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 301/2217/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2018 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючого судді - Марковича І. І.,

при секретарі Чийпеш А.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іршава адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 17.10.2018 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що постановою заступника начальника ОСОБА_2 митниці ДФС начальника управління протидії митний правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_3 в справі про порушення митних правил № 4274/30500/17 від 24 січня 2018 року на позивача, ОСОБА_1, громадянина України, з посиланням на ч. З ст. 470 Митного кодексу («Недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата») було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн..

Позивач вважає, що оскаржувана постанова не має під собою належних правових підстав, оскільки посадовими особами ОСОБА_2 митниці неправильно застосовані приписи Митного кодексу (далі МКУ) та інших чинних на території України законодавчих актів. Крім того, ОСОБА_2 митницею не враховано роз'яснення, розміщені на офіційному сайті Державної фіскальної служби України з приводу ввезення на територію України транспортних засобів.

Фактичні обставини, за яких було винесено оскаржувану постанову, наступні.

Позивач, громадянин України, ОСОБА_1, 26.11.2017 р. ввіз на територію України через пункт пропуску «Ужгород Вишнє Нємецьке» митного поста Ужгород ОСОБА_2 митниці ДФС в митному режимі «транзит» легковий автомобіль марки «ВМW 630», р.н.з. Республіки Чехія 4АR971, номер кузова WBAEН31000В703307.

Власником автомобіля є резидент Чеської Республіки підприємство «Inter Cargo Drive» (ОСОБА_4 Драйв). Позивач користувався автомобілем для власних потреб на підставі довіреності, виданої власником.

Як вказано в оскаржуваній постанові, позивач повідомив співробітникам митниці, що 27.11.2017 р. вказаний автомобіль зазнав ушкоджень підвіски внаслідок поганого стану дорожнього покриття, в зв'язку з чим був змушений на евакуаторі доставити його до СТО. Про ці обставини 28.11.2017 р. позивач повідомив ОСОБА_2 митницю, надіславши заяву засобами факсимільного зв'язку. В своєму письмовому повідомленні вказав, що з моменту поломки по 23.12.2017 р. машина перебувала на СТО та не використовувалася.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач надав довідку про перебування автомобіля на СТО, товарний чек на оплату послуг та акт виконаних робіт. Послуги з ремонту були надані фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, який діяв правомірно на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, відповідно до зареєстрованих видів господарської діяльності, та є платником єдиного податку третьої групи.

Таким чином, ремонт автомобіля, власником якого є підприємство, зареєстроване в Чеській Республіці, проведено на законних підставах та засвідчено належним чином. Чинне законодавство не містить жодних заборон проводити ремонт автомобіля, який використовується на підставі довіреності, на СТО користувача. Довіреність на керування автомобілем є правочином, який не передбачає тимчасове володіння, відтак не створює та не змінює правовідносини щодо права власності на транспортний засіб, але співробітниками митниці ці обставини не враховані.

За змістом оскаржуваної постанови підставами для притягнення позивача до відповідальності є: перевищення строку перебування транспортного засобу в режимі транзиту на території України (порушення п. 1 ч. 1 ст. 95 МКУ) та неналежне підтвердження факту аварії та перебування на СТО. Щодо другої підстави правове обґрунтування в оскаржуваній постанові відсутнє.

Оскаржувана постанова посилається на ст. 460 МКУ, але вказаний припис законодавства застосований у постанові хибно.

Такий висновок позивач обґрунтовує наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 460 МКУ вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Відтак за умови належного підтвердження аварії та перебування спірного транспортного засобу на ремонті на СТО на позивача не може бути накладено штраф. Крім цього позивач зазначає, що оскаржувану постанову від 24 січня 2018 року було йому відправлено з м. Ужгород 30 січня 2018 року. Оскільки він перебував за межами України до 07 лютого 2018 року і постанову отримав у вихідний день 17 лютого. 19 лютого 2018 року він звернувся з адміністративним позовом, в звязку з чим просить визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити його. Постанову в справі про порушення митних правил №4274/30500/17 від 24 січня 2018 року скасувати.

Відповідач ОСОБА_2 митниця ДФС Державної фіскальної служби України надіслав відзив на адміністративний позов в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки оскаржуваною постановою в справі про порушення митних правил громадянина України ОСОБА_1 на підставі та у порядку, що встановлений законом, було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, що викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, а тому розгляд справи відбувся в його відсутність на підставі ст. 205 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, постановою заступника начальника ОСОБА_2 митниці ДФС начальника управління протидії митний правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_3 в справі про порушення митних правил № 4274/30500/17 від 24 січня 2018 року на позивача, ОСОБА_1, громадянина України, з посиланням на ч. З ст. 470 Митного кодексу («Недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата») було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн..

Судом також встановлено, що оскаржувану постанову від 24 січня 2018 року було відправлено позивачу з м. Ужгород 30 січня 2018 року. Оскільки він перебував за межами України до 07 лютого 2018 року і постанову отримав у вихідний день 17 лютого. 19 лютого 2018 року він звернувся з адміністративним позовом, суд визнає причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновює його.

Позивач, громадянин України, ОСОБА_1, 26.11.2017 р. ввіз на територію України через пункт пропуску «Ужгород Вишнє Нємецьке» митного поста Ужгород ОСОБА_2 митниці ДФС в митному режимі «транзит» легковий автомобіль марки «ВМW 630», р.н.з. Республіки Чехія 4АR971, номер кузова WBAEН31000В703307.

Власником автомобіля є резидент Чеської Республіки підприємство «Inter Cargo Drive» (ОСОБА_4 Драйв). Позивач користувався автомобілем для власних потреб на підставі довіреності, виданої власником.

Як вказано в оскаржуваній постанові, позивач повідомив співробітникам митниці, що 27.11.2017 р. вказаний автомобіль зазнав ушкоджень підвіски внаслідок поганого стану дорожнього покриття, в зв'язку з чим був змушений на евакуаторі доставити його до СТО. Про ці обставини 28.11.2017 р. позивач повідомив ОСОБА_2 митницю, надіславши заяву засобами факсимільного зв'язку. В своєму письмовому повідомленні вказав, що з моменту поломки по 23.12.2017 р. машина перебувала на СТО та не використовувалася.

Позивач надав довідку про перебування автомобіля на СТО, товарний чек на оплату послуг та акт виконаних робіт. Послуги з ремонту були надані фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, який діяв правомірно на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, відповідно до зареєстрованих видів господарської діяльності, та є платником єдиного податку третьої групи.

Таким чином, ремонт автомобіля, власником якого є підприємство, зареєстроване в Чеській Республіці, проведено на законних підставах та засвідчено належним чином. Чинне законодавство не містить жодних заборон проводити ремонт автомобіля, який використовується на підставі довіреності, на СТО користувача. Довіреність на керування автомобілем є правочином, який не передбачає тимчасове володіння, відтак не створює та не змінює правовідносини щодо права власності на транспортний засіб, але співробітниками митниці ці обставини не враховані.

За змістом оскаржуваної постанови підставами для притягнення позивача до відповідальності є: перевищення строку перебування транспортного засобу в режимі транзиту на території України (порушення п. 1 ч. 1 ст. 95 МКУ) та неналежне підтвердження факту аварії та перебування на СТО. Щодо другої підстави правове обґрунтування в оскаржуваній постанові відсутнє.

Оскаржувана постанова посилається на ст. 460 МКУ, але вказаний припис законодавства застосований у постанові хибно.

Відповідно до ч. 1 ст. 460 МКУ вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Відтак за умови належного підтвердження аварії та перебування спірного транспортного засобу на ремонті на СТО на позивача не може бути накладено штраф.

В оскаржуваній постанові цілком неправильно застосовані положення ст. 192 МКУ, а відтак правові наслідки дій позивача визначені невірно.

Ст. 192 МКУ, на яку посилається оскаржувана постанова, входить до розділу ІУ цього Кодексу «Переміщення і пропуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України. Митні формальності при переміщенні товарів через митний кордон України різними видами транспорту». Між тим, ніяких товарів позивач не перевозив, автомобіль використовувався ним для власних цілей. Докази комерційного призначення спірного автомобіля відсутні.

Відтак до прав та обов'язків позивача не можна застосовувати приписи митного законодавства, що регулюють правила перетину кордону під час транспортування товарів чи перевезення пасажирів суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

24 березня 2004 р. відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» (Стамбульська конвенція) Україна приєдналася до вказаної Конвенції.

Стосовно застосування положень вказаної Конвенції у взаємозв'язку з приписами МКУ на порталі Державної фіскальної служби України розміщено наступне роз'яснення : «У митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, О до Конвенції про тимчасове ввезення/м. Стамбул, 1990 рік/ (далі - Конвенція), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Відповідно до пункту «Ь» статті 1 Додатка С до Конвенції „комерційне використання" означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.»

Відповідно до пункту «с» вказаної' статті "приватне використання" означає: перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Вказане кореспондується із змістом ч. 1 ст. 189 МКУ, згідно якої транспортні засоби комерційного призначення є такими, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України.

А отже, якщо використання транспортного засобу не відповідає вищезазначеним вимогам, він не може бути визнаним комерційним.

Відповідно до пункту «а» ст. 2 глави II Додатку С (Додаток щодо транспортних засобів) Конвенції користуються правом на тимчасове ввезення транспортні засоби комерційного чи приватного використання.

На підставі зазначеного Державною фіскальною службою офіційно роз'яснено та оприлюднено, що «громадянин-резидент України може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів).

Відтак позивача не може бути притягнуто до відповідальності на підставі норм, що регулюють зовсім інші правовідносини за інших обставин.

Пунктом «Ь» ст. 5 глави ОСОБА_5 С встановлено, що транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Відповідно до ст. 7 глави III Додатку С Конвенції транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Позивач використовував спірний автомобіль для власних потреб на підставі довіреності нерезидента власника.

В обґрунтування накладеного штрафу оскаржувана постанова посилається також на розділ УІІІ Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 р. № 657 (далі Порядок), який нібито порушено позивачем. Таке обґрунтування є хибним, оскільки відповідно до п.2 Загальних положень Порядку заява - письмова заява підприємства за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку, подання якої митному органу передує митному оформленню товарів і транспортних засобів, а отже в Порядку маються на увазі суб'єкти підприємництва, а не громадяни України.

Розділ УІІІ Правил «Підтвердження факту втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили» стосується втрати ввезених товарів, тому, його положення також не можуть бути застосовані до обставин даної справи.

Відповідно до вказаного розділу факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції (п. З розділу УІІІ).

З урахуванням зазначеного суд вважає, що Правила не забороняють суб'єктам підприємництва, які здійснюють ремонт та технічне обслуговування автотранспортних засобів видавати довідки чи інші документи, в тому числі платіжні, які підтверджують факт здійснення ремонту, період перебування автомобіля на ремонті на оплату послуг СТО.

Отже, ОСОБА_2 митниця ДФС взагалі неправильно визначила режим переміщення спірного автомобіля через митний кордон України, оскільки не врахувала, що вказаний автомобіль перебував у користуванні позивача, який є громадянином України.

В оскаржуваній постанові не враховано, що особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами, визначений розділом XII Митного кодексу.

Спірний легковий автомобіль перебував у особистому користуванні позивача, відтак до цього транспортного засобу має бути застосований митний режим, передбачений абзацом четвертим частини третьої та частиною четвертою ст. 380 МКУ з урахуванням вищезазначених положень Конвенції щодо прав на тимчасове ввезення користувачів некомерційних транспортних засобів, які не є їх власниками.

А саме, громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов'язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 871610 згідно з УКТЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби мажуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Таким чином, накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн. з посиланням на ч. З ст. 470 МКУ ( «Недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата») є безпідставним, не підтверджено фактичними обставинами та наявними документами.

За таких обставин суд вважає, що про адміністративне правопорушення винесена з порушенням чинного законодавства України, підлягає до скасування, жодних доказів порушень відповідачем не надано, а тому не доведено в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що постанову слід скасувати.

Відповідно до ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 77, 286, 271, 241, 244, 246, 251 КАС України, ст. 247 КУпАП суд,-

Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Поновити ОСОБА_1 строк звернення з адміністративном позовом про скасування постанови. Скасувати постанову заступника начальника ОСОБА_2 митниці ДФС начальника управління протидії митний правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_3 в справі про порушення митних правил № 4274/30500/17 від 24 січня 2018 року відносно ОСОБА_1, громадянина України, з посиланням на ч. 3 ст. 470 Митного кодексу («Недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата») та накладення адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя : І. І. Маркович