Справа № 555/2096/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1455/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Рибачука А.І.

за участі секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2018 року (суддя - Мельничук Н.В., м. Березне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35 ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_116, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_82, ОСОБА_114, ОСОБА_115, Товариство з обмеженою відповідальністю «МВ-Форест» про визнання незаконним та скасування рішення Прислуцької сільської Ради від 12 липня 2017 року про затвердження генерального плану с.Колодязне,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 20.10.2017 звернулася до суду із позовом до Прислуцької сільської Ради Березнівського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_116, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_82, ОСОБА_114, ОСОБА_115, Товариство з обмеженою відповідальністю «МВ-Форест» про визнання незаконним та скасування рішення Прислуцької сільської ради від 12 липня 2017 року №192 «Про затвердження генерального плану с.Колодязне Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області».

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2018 року у справі №555/2096/17 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що прийняте Прислуцькою сільською радою рішення, яким затверджено новий генеральний план с.Колодязне, є протиправним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не враховано той факт, що генеральний план виготовлений з порушенням санітарного законодавства. Зокрема, наголошує, що між будинком №70б по вул. Андріївській в с.Колодязне Березнівського району, який належить позивачу та виробничою зоною по вул. Миру,44 / виробнича зона- деревообробне підприємство, сушильний цех / не дотримано встановлених меж санітарно-захисної зони. Зазначає, що відсутність достатньої відстані санітарно-захисної зони між її житловою забудовою та джерелом викиду деревообробного підприємства вказує на порушення санітарного законодавства та невідповідність затвердженого рішенням сільської ради генерального плану с.Колодязне «Державним санітарним правилам планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 №173. Крім цього, наголошує, що затвердження генерального плану з розміщенням підприємства, що є джерелом забруднення на відстані, яка не відповідає вимогам санітарного законодавства, є порушенням гарантованого ст.50 Конституції України права на безпечне для життя і здоров'я довкілля.

Відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням Прислуцької сільської ради від 21.01.2016 №31 «Про виготовлення генерального плану забудови села Колодязне» надано дозвіл виконавчому комітету Прислуцької сільської ради на виготовлення генерального плану забудови села Колодязне Березнівського району Рівненської області. Виготовлення даної документації було необхідне для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На виконання вищезазначеного рішення Прислуцькою сільською радою був укладений договір з ПрАТ «Рівнеінвестпроект» на виготовлення відповідної містобудівної документації.

Після виготовлення проекту генерального плану с. Колодязне, Прислуцькою сільською радою було забезпечено розміщення оголошення в районну газету про проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні. Громадські слухання відбулися в приміщенні Прислуцької сільської ради 18.11.2016. За результатами проведених громадських слухань вирішено схвалити проект генерального плану с. Колодязне Березнівського району Рівненської області. Проект генерального плану с. Колодязне обговорювався на архітектурно-містобудівній раді при відділі містобудування та архітектури Березнівської районної державної адміністрації і також був схвалений.

Проект генерального плану с. Колодязне пройшов всі необхідні процедури та зауваження були виправленні, підстав для відмови у його затвердженні не було, а тому Прислуцькою сільською радою прийнято рішення від 12 липня 2017 року №192 «Про затвердження генерального плану с. Колодязне Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області».

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Постанова суду першої інстанції мотивована безпідставністю позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частиною 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до п.41 та п.42 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Згідно з ч.1 ст.59 вказаного Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що такі рішення є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Частиною 1 статті 16 Закону №3038-VI встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану. Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (ч.2 ст.17 Закону №3038-VI).

Відповідно до ч.5 ст.17 Закону №3038-VI виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради. Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання (ч.10 ст.17 Закону №3038-VI).

Вимоги до складу та змісту генерального плану населеного пункту встановлені ДБН Б.1.1-15:2012 Склад та зміст генерального плану населеного пункту.

Відповідно до п.4.1, 4.2 розділу 4 ДБН Б.1.1-15:2012 генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови та іншого використання території населеного пункту. При розробленні генерального плану враховують: а) Генеральну схему планування території України; б) схеми планування окремих частин території України, Автономної Республіки Крим, областей, районів та їх окремих частин; в) стратегії, прогнози і програми економічного, демографічного, екологічного, соціального розвитку відповідної території; г) чинну містобудівну документацію на місцевому рівні та проектну документацію; д) інформацію містобудівного, земельного та інших кадастрів; е) інвестиційні наміри юридичних і фізичних осіб щодо забудови та іншого використання території; ж) спеціалізовані схеми, проекти і програми розвитку інфраструктури населеного пункту, безпеки та організації дорожнього руху, охорони навколишнього природного середовища, охорони та збереження об'єктів культурної спадщини тощо.

Згідно з п.4.3 розділу 4 ДБН Б.1.1-15:2012 генеральний план визначає основні принципи і напрямки планувальної організації та функціонального призначення території, формування системи громадського обслуговування населення, організації вулично-дорожньої та транспортної мережі, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, цивільного захисту території та населення від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони навколишнього природного середовища, охорони та збереження культурної спадщини та традиційного характеру середовища історичних населених пунктів, а також послідовність реалізації рішень, у тому числі етапність освоєння території. Генеральні плани населених пунктів розроблюють на підставі завдання на розроблення генерального плану населеного пункту (далі - завдання) відповідно до додатка Б.

Водночас, статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. А тому кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. За змістом вказаної норми, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку. Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі. якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оскаржуване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, Прислуцькою сільською радою Березнівського району Рівненської області забезпечено виготовлення та обговорення генерального плану с. Колодязне у відповідності до Закону №3038-VI, «Порядку розроблення містобудівної документації», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 №290 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за №1468/20206), «Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 №555, та нормативно-правових актів, які регулюють питання розроблення містобудівної документації. Проект генерального плану с. Колодязне пройшов всі необхідні процедури та зауваження були виправленні, підстав для відмови у його затвердженні не було, а тому Прислуцькою сільською радою було прийнято рішення від 12 липня 2017 року №192 «Про затвердження генерального плану с. Колодязне Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області».

Апелянт, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення покликається на ту обставину, що між будинком №70б по вул. Андріївській в с. Колодязне Березнівського району, який належить позивачу та виробничою зоною по вул. Миру, 44 / виробнича зона- деревообробне підприємство, сушильний цех / не дотримано встановлених меж санітарно-захисної зони. Зазначає, що відсутність достатньої відстані санітарно-захисної зони між її житловою забудовою та джерелом викиду деревообробного підприємства вказує на порушення санітарного законодавства та невідповідність затвердженого рішенням сільської ради генерального плану с. Колодязне «Державним санітарним правилам планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 №173. Зокрема, покликається на лист Березнівської районної адміністрації від 31.07.2017, за змістом якого на території деревообробного підприємства / сушильний цех пиломатеріалів / наявні два джерела викидів. Циклон типу К-25 з бункером - накопичувачем відходів деревини висотою 7 м. і діаметром вихідного отвору .0,8 м / джерело викиду №1/ та металева димова труба висотою 24 м і діаметром 0,53 м / джерело викиду №2, яка відводить димові гази , що утворюються при спалюванні деревини в котлі сушки пиломатеріалів. Фактична відстань від джерел викидів / джерело викидів №2/ до межі житлової забудови ОСОБА_1 становить 97 метрів, а до житлового будинку -111 м. Нормативний розмір санітарно захисної зони для деревообробних підприємств відповідно до «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» №173 складає не менше від 50 до 100 метрів. Основою для встановлення санітарно- захисної зони є «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів та санітарна класифікація підприємств, виробництв та об'єктів», що наведена у додатку №4 вищезгаданих санітарних правил. Деревообробне підприємство «Сушильний цех пиломатеріалів» введений в експлуатацію 07.12.2012, дозвіл на виконання будівельних робіт виданий інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю в Березнівському районі 18.12.2007 за № 283, а також наявний договір оренди землі від 21.05.2008 для будівництва та обслуговування сушильного цеху пиломатеріалів в межах с.Колодязне по вул. Миру,44 Березнівського району.

Також, згідно листа Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області від 08.09.2017 документація, яка була надана відділом містобудування та архітектури Березнівської районної державної адміністрації «Зонування території с.Колодязне Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області» не була погоджена у зв'язку з недотриманням санітарно- захисної зони від сушильного цеху та сільського кладовища до житлової забудови. Однак, такий лист стосується питання погодження Плану зонування території с. Колодязне, який був затверджений рішенням Прислуцької сільської ради від 11.09.2017 №205 і не є предметом оскарження в розглядуваній справі.

Як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції, обміри відстаней до земельної ділянки здійснювалися до межі, яку було зазначено позивачем ОСОБА_1 Однак згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14.09.2017, складеним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайнято земельну ділянку орієнтовною площею 0,0793 га. Ширина самовільно захопленої земельної ділянки становить 14,77 метра. За таких обставин фактична відстань від джерела викидів до межі земельної ділянки становить 111,77 метра, а до житлового будинку 125,77 метра.

Таким чином, Прислуцькою сільською радою Березнівського району Рівненської області, як суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення про затвердження генерального плану с.Колодязне було забезпечено виконання даних приписів, а саме рішення прийнято в межах та у спосіб, визначених Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Про місцеве самоврядування в Україні», при прийняті вказаного рішення було забезпечено проведення громадських слухань, тобто прав осіб на участь у процесі прийняття рішення, розсудливо та добросовісно, тобто з метою забезпечення прав жителів села Колодязне Березнівського району щодо розвитку населеного пункту.

Крім цього, ні позивачкою, ні її представниками не надано в судовому засіданні доказів порушення її прав. Оскарженню підлягає рішення суб'єкта владних повноважень, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оскаржуване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладання на цю особу будь-якого обов'язку. Жодних фактів порушення процедури при прийнятті оскаржуваного рішення Прислуцькою сільською радою позивачем ОСОБА_1 не вказано, а також не зазначено, які саме її права чи інтереси було порушено, створює для неї додаткові обов'язки або оскаржуване рішення чинить перешкоди у реалізації прав.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.