Справа № 802/304/18-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/304/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

22 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України, Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Пенсійного фонду України, Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Пенсійного фонду України від 29.03.2017 року №203 про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 22.12.2017 року № 69-ос, відповідно до якого було оголошено наказ Пенсійного фонду України від 29.03.2017 року № 203-о про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області;

- поновити ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з 29.03.2017 року;

- стягнути з Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області та Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2017 року по дату прийняття судом рішення у даній справі.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 29.03.2017 року № 203 про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Визнано протиправним та скасовано наказ Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.12.2017 року № 69-ос "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України", яким звільнено ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 25.12.2017 року.

Стягнуто з Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2017 року по 26.06.2018 року.

Постанову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допущено до негайного виконання.

На рішення суду першої інстанції відповідачем Іллінецьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у вінницькій області подана апеляційна скарга.

В апеляційній скарзі останній зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що управлінням при звільненні позивача дотримані всі необхідні умови, передбачені трудовим законодавством, що передують вивільненню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, наданих в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, шо відповідно до записів у трудовій книжці позивач з 05.07.2006 року згідно наказу № 20 від 04.07.2006 року прийнята на посаду провідного спеціаліста відділу надходження доходів Управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі.

Згідно наказу №255-0 від 15.09.2011 року, ОСОБА_3 призначена на посаду першого заступника начальника управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі, а з 01.04.2016 року згідно наказу № 3 та наказу № 353-0 від 25.03.2016 року переведена на посаду першого заступника начальника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

21.12.2016 року відбулася реорганізація управління, в якому працювала позивач, шляхом приєднання Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на підставі постанови КМУ № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" .

На виконання вказаної постанови Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області видано наказ № 02 від 04.01.2017 року "Про заходи, у зв'язку з реорганізацією деяких територіальних органів Фонду області" та зобов'язано начальника відділу персоналу та організаційно-інформаційної роботи попередити про наступне вивільнення начальників територіальних управлінь та їх заступників.

Враховуючи викладене, позивача 23.01.2017 року повідомлено про скорочення її посади у зв'язку з реорганізацією Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Наказом від 27.01.2017 року № 18 введено в дію структуру та штатний розпис Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на 2017 рік з 01 квітня 2017 року.

21.03.2017 року, у зв'язку з реорганізацією та зміною структури і штатного розпису Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста Іллінецького відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, однак із запропонованою посадою ОСОБА_3 не погодилась.

Враховуючи той факт, що позивач відмовилася від запропонованої посади, на підставі п. 4 ч. 1. ст. 83, п. 1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", її звільнено з посади першого заступника начальника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області згідно з наказом від 29.03.2017 року № 203-0 "Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій області", у зв'язку з реорганізацією управління.

Як слідує з матеріалів справи, наказом Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області № 69-ОС від 22.12.2017 року було оголошено наказ Пенсійного фонду України від 29.03.2017 року № 203-0 про звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника начальника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області. Відповідно до даного наказу позивач вважається звільненою з посади першого заступника начальника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з 25 грудня 2017 року.

Позивач, вважаючи наказ Пенсійного фонду України № 203-0 від 29.03.2017 року та наказ Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області № 69-ОС від 22.12.2017 року неправомірними, звернулася до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яим позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовані Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Як визначено частинами другою та третьою статті 3 цього ж Закону, відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92 №9 зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Крім того, Верховний Суд України в постановах від 4 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Згідно з частинами першої та другої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Реорганізація юридичної особи може відбуватися кількома шляхами. У разі злиття юридичних осіб усі майнові права та обов'язки кожної з них переходять до юридичної особи, утвореної внаслідок злиття. У разі приєднання однієї або кількох юридичних осіб до іншої юридичної особи до останньої переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних юридичних осіб. У разі поділу юридичної особи усі її майнові права і обов'язки переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частках до кожної з нових юридичних осіб, утворених внаслідок такого поділу.

Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ, яким позивача звільнено з посади, прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року №988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України".

Згідно Додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 р. № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" "Перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом приєднання" Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області шляхом приєднання до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Судом встановлено, що штатний розпис Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 24.01.2017, затверджений начальником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, передбачав штат у кількості 50 штатних одиниць, а саме:

- керівництво у кількості 3 штатних одиниць: начальник управління, перший заступник начальника управління, заступник начальника управління;

- Липовецький відділ обслуговування громадян у кількості 4 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст, провідний спеціаліст (2 штатні одиниці);

- Погребищенський відділ обслуговування громадян у кількості 4 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст, провідний спеціаліст (2 штатні одиниці);

- Липовецький відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у кількості 10 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст (5 штатних одиниць), провідний спеціаліст (2 штатні одиниці);

- Погребищенський відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у кількості 9 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст по контролю за виплатою пенсій (1 штатна посада), головний спеціаліст (5 штатних одиниць), провідний спеціаліст (1 штатна одиниця);

- відділ платежів до пенсійної системи та контрольно-перевірочної роботи у кількості 6 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст (4 штатні одиниці), головний спеціаліст по контрольно-перевірочній роботі (1 штатна одиниця);

- бюджетно-фінансовий відділ у кількості 3 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст-бухгалтер (1 штатна одиниця), головний спеціаліст по плануванню бюджету (1 штатна одиниця);

- відділ ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування та захисту інформаційно-аналітичних систем у кількості 5 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст з захисту інформаційно-аналітичних систем (1 штатна одиниця), головний спеціаліст-програміст (1 штатна одиниця); головний спеціаліст (2 штатні одиниці);

- сектор персоналу та організаційно-інформаційної роботи у кількості 2 штатні одиниці: завідувач сектору, головний спеціаліст з організаційно-інформаційної роботи (1 штатна одиниця);

- головний спеціаліст-юрисконсульт (1 штатна одиниця);

- адміністративно-господарський відділ у кількості 3 штатні одиниці: начальник відділу, завідувач господарства (2 штатні одиниці).

Штатний розпис Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 24.01.2017, затверджений начальником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, передбачав штат у кількості 46 штатних одиниць, а саме:

- керівництво у кількості 3 штатних одиниць: начальник управління, перший заступник начальника управління, заступник начальника управління;

- Іллінецький відділ обслуговування громадян у кількості 7 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст (5 штатних одиниць);

- Оратівський відділ обслуговування громадян у кількості 3 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст (2 штатні одиниці);

- Іллінецький відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у кількості 9 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст по контролю за виплатою пенсій (1 штатна посада), головний спеціаліст; провідний спеціаліст (4 штатні одиниці);

- Оратівський відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у кількості 9 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст по контролю за виплатою пенсій (1 штатна посада), головний спеціаліст (2 штатні одиниці); провідний спеціаліст (2 штатні одиниці);

- відділ платежів до пенсійної системи та контрольно-перевірочної роботи у кількості 4 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст (2 штатні одиниці), головний спеціаліст по контрольно-перевірочній роботі (1 штатна одиниця);

- бюджетно-фінансовий відділ у кількості 3 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст-бухгалтер (1 штатна одиниця), головний спеціаліст по плануванню бюджету (1 штатна одиниця);

- відділ ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування та захисту інформаційно-аналітичних систем у кількості 4 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст з захисту інформаційно-аналітичних систем (1 штатна одиниця), головний спеціаліст-програміст (1 штатна одиниця); головний спеціаліст (1 штатна одиниця);

- головний спеціаліст з організаційно-інформаційної роботи (1 штатна одиниця);

- головний спеціаліст з персоналу (1 штатна одиниця);

- головний спеціаліст-юрисконсульт (1 штатна одиниця);

- адміністративно-господарський відділ у кількості 3 штатні одиниці: начальник відділу, завідувач господарства (2 штатні одиниці).

Штатний розпис Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області затверджений начальником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Наказом №18 від 27.01.2017 року, передбачав штат у кількості 80 штатних одиниць, а саме:

- керівництво у кількості 3 штатних одиниць: начальник управління, перший заступник начальника управління, заступник начальника управління;

- Іллінецький відділ обслуговування громадян у кількості 4 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст (3 штатні одиниці);

- Оратівський сектор обслуговування громадян у кількості 3 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст (2 штатні одиниці);

- Липовецький сектор обслуговування громадян у кількості 3 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст , провідний спеціаліст;

- Погребищенський сектор обслуговування громадян у кількості 3 штатні одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст , провідний спеціаліст;

- Іллінецький відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у кількості 10 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст по контролю за виплатою пенсій (1 штатна посада), головний спеціаліст (5 штатних одиниць); провідний спеціаліст (1 штатна одиниця);

- Оратівський відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у кількості 7 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст по контролю за виплатою пенсій (1 штатна посада), головний спеціаліст (3 штатні одиниці); провідний спеціаліст (1 штатна одиниця);

- Липовецький відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у кількості 10 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст по контролю за виплатою пенсій (2 штатні посади), головний спеціаліст (4 штатних одиниці); провідний спеціаліст (2 штатні одиниці);

- Погребищенський відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у кількості 9 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст по контролю за виплатою пенсій (1 штатна посада), головний спеціаліст (5 штатних одиниць); провідний спеціаліст (1 штатна одиниця);

- фінансово-економічний відділ у кількості 10 штатних одиниць: начальник відділу - головний бухгалтер, заступник начальника відділу-заступник головного бухгалтера, головний спеціаліст (8 штатних одиниць);

- відділ адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних систем, електронних реєстрів та захисту інформації у кількості 9 штатних одиниць: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст (7 штатних одиниць);

- сектор по роботі з персоналом 2 штатні одиниці: завідувач сектору, головний спеціаліст;

- юридичний сектор 3 штатні одиниці: завідувач сектору, головний спеціаліст-юрисконсульт (2 штатні одиниці);

- адміністративно-господарський відділ у кількості 4 штатні одиниці: начальник відділу, завідувач господарства (2 штатні одиниці), спеціаліст (1штатна одиниця).

Таким чином, при приєднанні Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області відбулось скорочення штату.

За правилами частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду України. Аналізуючи наведені правові норми, Верховний Суд України у своїй постанові від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 дійшов висновку про те, що, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Тобто, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, зокрема, щодо рівнозначності посади, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Даний висновок кореспондується також із висновками Національного агентства України з питань державної служби, викладеними у роз'ясненні від 22.07.2016 року № 13-р/з "Щодо переведення на нижчу посаду".

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну службу" рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 без номера "Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації" визначено, що при змінах в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган повинен додержуватися, зокрема, такого порядку дій: видати наказ, яким уповноважити відділ кадрів або інший відділ підприємства, на який покладено здійснення функції відділу кадрів (далі - відділ кадрів), провести необхідні заходи в зв'язку зі звільненням працівників (не пізніше ніж за два місяці до їх проведення), включаючи ознайомлення працівників з наказом під розпис та вручення письмового повідомлення про звільнення (Відділ кадрів повинен підготувати письмове повідомлення про можливе звільнення працівників та за два місяці до запланованого вивільнення персонально (під розпис) ознайомити кожного працівника з наказом про внесення змін в організацію виробництва і праці та вручити письмове повідомлення.

Одночасно з попередженням пропонується працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Протягом двох місяців від дати попередження від працівників, істотні умови праці яких зміняться, доцільно отримати письмову заяву про згоду продовжувати роботу після зміни істотних умов праці або відмову від цього.

Судом встановлено, що 23.01.2017 року позивача попереджено про те, що її посада скорочується у зв'язку із реорганізацією Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області шляхом приєднання до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, про що свідчить її особистий підпис на наданому їй попередженні.

21.03.2017 начальником Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області листом "Пропозиція вакантної (постійної, тимчасової) посади" запропоновано ОСОБА_3 посаду головного спеціаліста Іллінецького відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника.

На вищезазначеному листі "Пропозиція вакантної (постійної, тимчасової) посади" позивачем вказано, що із даною пропозиціями ознайомлена 21.03.2017 року, та підкреслено слово "не згодна".

Отже, запропонована позивачу посада не є рівнозначною посадою у розумінні норм законодавства про працю.

Відтак, запропоновану відповідачем єдину вакантну тимчасову посаду не можна розглядати як "іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації".

Оскільки позивачу не було запропоновано жодної іншої вакантної посади, що були наявні у відповідача та на зайняття яких міг претендувати позивач, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі дії відповідача суперечать нормам чинного законодавства.

Разом з цим, в Іллінецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області збереглась посада, рівнозначна тій, яку займала позивач до реорганізації, проте ОСОБА_3 не було запропоновано дану посаду, що підтверджується наявними доказами у матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, відповідачем не виконано вимог законодавства про працю, адже протягом всього часу до моменту звільнення позивачки із займаної посади, жодної посади, окрім посади головного спеціаліста Іллінецького відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, яка не є рівноцінною посадою, відповідачем запропоновано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами не виконано вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України, а саме не виконано обов'язку щодо працевлаштування позивача, зокрема, запропонування всіх посад, що відповідали її спеціальності та кваліфікації.

Крім того, під час звільнення позивачки відповідачем не в повній мірі було досліджено питання про переважне право на залишення працівника на роботі, що є суттєвим порушенням норм трудового законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається, зокрема, працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За приписами абзацу першого статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №6 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. (Абзац другий пункту 19 в редакції Постанови Верховного Суду України N 18 (v0018700-95) від 26.10.95 ). При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Судом встановлено, що Липовецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області не було ліквідовано без правонаступництва. В даному випадку відбулася реорганізація Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області шляхом приєднання до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно поновив позивача на посаді першого заступника начальника Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 25.12.2017 року.

Крім того, як свідчать матеріали справи, на момент попередження по наступне вивільнення 23.01.2017 року та 21.03.2017 року а також на момент видачі наказу від 29.03.2017 року позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.83). Відпустка їй була надана до 25.12.2017 року.

Суд вже зазначав, що при розгляді справи не було встановлено факту повної ліквідації Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, а тому наказ від 29.03.2017 року є протиправним також з огляду на те, що згідно ч.4 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Крім того, з пояснень представника відповідача в судовому засіданні (і це підтверджено матеріалами справи) слідує, що до моменту виходу позивачки з відпустки у нього утворилася рівнозначна посада - заступника начальника Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а в подальшому і посада першого заступника начальника цього управління, яка теж є рівнозначною посаді позивачки.

На думку апелянта, у нього був відсутній обов'язок пропонувати зазначені посади позивачці, оскільки після видання Пенсійним фондом України наказу від 29.03.2017 року позивачку слід вважати звільненою. З цих підстав вона могла претендувати на ці посади виключно в порядку, визначеному абз.3 ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу", який вказує, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Колегія суддів вважає такими висновки хибними, оскільки особа вважається звільненою з моменту припинення трудового договору та видачі їй трудової книжки.

Наведене випливає також і з наказу Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому вказано, що ОСОБА_3 слід вважати звільненою з 25.12.2017 року.

Враховуючи ці обставини до спірних правовідносин слід застосовувати положення ч.5 ст.22 Закону України "Про державну службу" про те, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу, з урахуванням вимог ст.49-2 КЗпП України.

Суть гарантій, закріплених за працівниками при вивільненні у ст.49-2 КЗпП Украхни, полягає не в одномоментному попередженні та пропонуванні тих чи інших вакантних посад. Суть цієї гарантії полягає в тому, що якщо протягом 2х місяців у роботодавця утворюються такі посади, на які вивільнюваний працівник може бути призначений, то ці посади також повинні бути запропоновані такому працівнику.

Якщо звільнення працівника не відбувається у 2х місячний строк і після цієї дати утворюється нова вакантна посада, то і така посада має бути йому запропонована.

Матеріали справи свідчать, що з моменту попередження про наступне вивільнення та до самого звільнення позивачки з посади в Липовецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду Вінницької області в новоутвореному органі - Іллінецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду Вінницької області утворилась та була вакантна посада, яка є рівнозначною тій, що обіймала позивачка (посада заступника начальника).

Так, на виконання ухвали апеляційного суду відповідач повідомив, що з 21.03.2017 року по 26.02.2018 року на посаді першого заступника Іллінецького управління Пенсійного фонду України Вінницької області перебував ОСОБА_4 (призначений 25.03.2016 року та звільнений 26.02.2018 року).

На посаді заступника начальника управління з 21.03.2017 року по 29.03.2017 року перебувала ОСОБА_5 (призначена на посаду 25.03.2016 року та звільнена 29.03.2017 року).

З 30.03.2017 року по 04.07.2017 року посада заступника начальника управління була вакантною і позивачці не пропонувалася.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та поновив позивачку на іншій рівнозначній посаді (яка стала вакантною з 26.02.2018 року), тобто прийняв таке рішення, яке дало можливість ефективно захистити порушене право позивачки.

Також суд обґрунтовано стягнув середній заробіток з час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100). Середній заробіток суд обрахував з урахуванням зазначеної постанови, що є вірним.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне вказати, що всі дії Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду Вінницької області були похідними від наказу Пенсійного фонду України від 29.03.2017 року №203.

Натомість Пенсійний фонд України судове рішення в частині визнання протиправним та скасування цього наказу в апеляційному порядку не оскаржував.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 листопада 2018 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.