Справа № 766/15286/18
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 766/15286/18
09 год. 58 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про здійснення перерахунку пенсії,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (відповідач), в якому просить:

- зобов'язати відповідача провести перерахунок його пенсії за період з жовтня 1999 року по липень 2015 року, з урахуванням страхового стажу 41 рік 4 місяці, доплат, підвищень та інфляції;

- стягнути суму не донарахованих та недоотриманих коштів ОСОБА_1, у зв'язку із порушеннями, допущеними ПФУ у м. Херсоні за весь період з жовтня 1999 року по липень 2015 року;

- стягнути моральну шкоду у розмірі 16000 тис. грн., але не менше 5 розмірів мінімальних розмірів заробітної плати .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.08.2018 справу № 766/15286/18 передано за підсудністю до Херсонського окружного адміністративного суду.

Після надходження матеріалів справи від місцевого загального суду, ухвалою від 13.09.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у липні 2015 року дізнався про те, що при розрахунку і призначені у 1999 році йому пенсії помилково не було включено до загального страхового стажу періоду п'ятирічного навчання у ВУЗі. Повідомляє, що йому виплачувалася пенсія з жовтня 1999 року по червень 2015 року за 36 років 6 місяців 22 дні, хоча на день подачі документів в ПФУ його загальний страховий стаж вже становив 41 рік 4 місяці 28 днів. Позивач вказує, що йому у 2015 році в приміщенні пенсійного фонду запропонували написати заяву про перерахунок пенсії, яка передбачає перерахунок останньої лише з дня написання та подання відповідної заяви. Розуміючи те, що відповідачем порушуються його конституційні права як пенсіонера та громадянина України з підстав нанесення йому матеріальної шкоди, ним по вимозі відповідача складено заяву у формі, яку було запропоновано останнім. Позивач звертає увагу, що 09.06.2003 йому видано безстрокове посвідчення "Ветерана праці", яке згідно законодавства України видається лише при страховому стажі більше 40 років. ОСОБА_3, вважає неналежним виконанням зобов'язань працівниками ПФУ м. Херсона, та просить, у зв'язку з порушенням його конституційних прав, відшкодувати понесену ним моральну шкоду у розмірі 16000,00 грн.

01 жовтня 2018 року від ГУ ПФУ в Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позивач перебуває на обліку в Херсонському відділі Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 23.10.1999 та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При первинному призначенні пенсії страховий стаж позивача становив 36 років 06 місяців 22 дні. За записами трудової книжки № 11-12 позивача зараховано на 1-й курс інституту з 28.08.1959 та закінчено 05.11.1964. Відповідач також зазначає, що у згаданий період за записами № 9-10 трудової книжки позивач працював з 28.03.1960 по 28.08.1960, причина звільнення - у зв'язку із вибуттям на навчання. Оскільки у період навчання є робота, при призначенні пенсії до страхового стажу не було зараховано навчання з 28.08.1959 по 05.02.1964 в Київському інституті народного господарства. Архівною довідкою згаданого навчального закладу, яка надійшла до відповідача 06.07.2015 підтверджено, що з 01.09.1958 по 06.02.1964 позивач навчався на стаціонарі, а з 02.02.1960 по 01.09.1960 перебував в академічній відпустці. 06.02.1964 закінчив теоретичний курс денної форми навчання. Листом від 08.07.2015 позивача було запрошено до Управління ПФУ для надання заяви щодо перерахунку пенсії з урахуванням періоду навчання, а за заявою від 13.01.2016 позивачеві проведено перерахунок пенсії з доданням періоду навчання (на підставі архівної довідки від 29.10.2015 № 01/13-1585). Після перерахунку страховий стаж позивача становить 41 рік 04 місяці 28 днів та врахований при обчисленні пенсії.

08.10.2018 позивачем подано до суду заперечення на відзив з додатком. В даному запереченні позивачем знову звернуто увагу на те, що ще при призначенні пенсії у 28.08.1999 його страховий стаж складав 41 рік 04 місяці 28 днів. ОСОБА_3 вказує, що перерахунок пенсії не було здійснено й у 2003 році, коли пенсійний орган самостійно виявив помилку та звернувся до ВУЗу за отриманням довідки.

Ухвалою суду від 16.10.2018 вирішено розглянути справу з викликом сторін, призначено судове засідання на 12.11.2018.

21.11.2018 від представника відповідача надійшло доповнення до відзиву. В наданому доповнені представник наводить доводи з приводу відсутності підстав задля задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

У судових засіданнях 12.11.2018,, 13.11.2018 та 21.11.2018 позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача по суті позову заперечує, просить у задоволенні позову відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошено 22.11.2018.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази та заслухавши сторін, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, перебуває на обліку в УПФ та отримує з жовтня 1999 року пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із заявою від 13.01.2016 позивачеві проведено перерахунок пенсії з доданням періоду навчання (на підставі архівної довідки від 29.10.2015 № 01/13-1585). Після перерахунку страховий стаж позивача становить 41 рік 04 місяці 28 днів та врахований при обчисленні пенсії.

До 13.01.2016 стаж був обчислений у 36 років 06 місяців 22 дні.

Позивач вважає протиправним не зарахування з вини відповідача до його страхового стажу відповідних періодів навчання у Київському інституті народного господарства, що призвело до нарахування та виплати пенсії в меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, тому звертався до відповідача з проханням перерахувати розмір пенсії з жовтня 1999 року по липень2015 року та виплатити йому різницю між виплаченою пенсією та пенсією, яка була повинна йому була нараховуватись та виплачуватись. Отримавши відмову, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом свої порушених прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - ОСОБА_3 № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

ОСОБА_3 гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції чинній на момент взяття ОСОБА_1 на пенсійний облік) вказані види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Пунктом "д" частини 3 згаданої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст. 62 вищевказаного Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Це передбачено Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", а саме п. 3, згідно якого лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Підпунктом 1.1 п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі за текстом - Порядок ведення трудових книжок), затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.2 Порядку ведення трудових книжок, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Порядку ведення трудових книжок визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У трудовій книжці позивача, що підтверджено листом ГУ ПФУ в Херсонській області № 192/Ф-99-9 від 04.04.2018, зазначено, що за записами трудової книжки № 11-12 ОСОБА_1 зараховано на 1-й курс інституту з 28.08.1959 року та закінчено його ним 05.11.1964 року. ОСОБА_3, у згаданий період за записами № 9-10 трудової книжки позивач працював з 28.03.1960 по 28.08.1960, причина звільнення - у зв'язку із вибуттям на навчання.

Отже, належним та допустимим доказом (трудовою книжкою) підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періодів навчання у вищому спеціальному навчальному закладі - Київському інституті народного господарства (Київському національному економічному університеті ОСОБА_4), за періоди з 28.08.1958 по 02.02.1960 та з 01.09.1960 по 06.02.1964. Крім того, періоди навчання підтверджуються вказаною у листі ГУ ПФУ в Херсонській області № 192/Ф-99-9 від 04.04.2018 архівною довідкою.

Суд приймає до уваги , що між сторонами не існує розбіжностей щодо тривалості страхового стажу позивача, він становить на момент виходу на пенсію 41 рік 04 місяці 28 днів.

Спірним є питання перерахунку пенсії за весь період з дати її призначення по липень 2015 року. Позивач стверджує про те, що наявність вини ПФУ щодо неправильного обчислення стажу тягне за собою перерахунок пенсії за весь період її неправильного обчислення. В свою чергу відповідач вважає, що перерахунок пенсії має бути з дати звернення пенсіонера до Управління ПФУ із відповідною заявою, а таке звернення датоване 13.01.2016. Раніш пенсіонер не звертався із відповідними заявами.

Відповідно до ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції чинній на момент взяття ОСОБА_1 на пенсійний облік) органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" I. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії (п.7) передбачає, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Отже, з наведеної норми чинного на той час законодавства вбачається наявність у органів Пенсійного фонду необхідного обсягу прав для вирішення питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Як стверджує позивач, йому було невідомо, що розмір пенсії обчислювався зі стажу 36 років 06 місяців 22 дні, також йому не було повідомлено про не зарахування до загального стажу часу навчання у вузі. Ніяких додаткових документів, які б підтверджували період навчання, від нього ПФУ не просив.

Працівник не несе будь-якої відповідальності за правильність заповнення трудових книжок, що в свою чергу говорить про те, що він не повинен вчиняти дії стосовно виправлення цих недоліків. На пенсіонера законодавством не покладено обовязку надавати додатково підтверджуючі (уточнюючі) стаж документи. Відмова ж пенсійного фонду зараховувати спірні періоди стажу, а точніше пов'язана з цим недоплата пенсіонеру пенсійних виплат, є по суті порушенням Пенсійного фонду.

Таким чином, не зарахування до страхового стажу періодів навчання ОСОБА_1 повністю суперечить нормам чинного законодавства України, в тому числі приписам статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що УПФ протиправно не зарахувало до страхового стажу спірні періоди навчання.

Крім того, статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Частиною 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться зокрема в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Відповідно до п. 4.1. Порядку № 22-1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

З аналізу наведених норм слідує, що перерахунок пенсії вказаними нормами законодавства, на які посилається відповідач, пов'язується, зокрема, з поданням пенсіонером заяви про її перерахунок, за наслідком її розгляду відповідачем приймається відповідне рішення. Як встановлено судом, заява на перерахунок подана позивачем 13.01.2016.

Разом з цим, позивач просить здійснити перерахунок розміру пенсії внаслідок неправомірних дій ПФУ щодо неправильного обчислення трудового стажу. На зарахування спірних періодів навчання позивач мав право ще з моменту призначення пенсії у 1999 році, а тому в даному випадку останній не повинен був звертатися до УПФ з окремою заявою про перерахунок пенсії, а відповідач мав самостійно виправити помилку. В 1999 році пенсія за віком призначалась структурними підрозділами органів праці та соціального захисту населення, в подальшому пенсійні справи були передані до ПФУ. Нагляд за правильністю та своєчасністю призначення (перерахунку) пенсій здійснюється шляхом перевірок матеріалів пенсійних справ, щодо яких органами фонду прийнято рішення про призначення (перерахунок) пенсій . В даному випадку, помилку виявили працівники ПФУ самостійно, про що був повідомлений позивач.

Відповідач не заперечує того факту, що ОСОБА_1 при призначенні пенсії мав страховий стаж 41 рік 4 місяці 28 днів.

Таким чином, позовні вимоги про проведення перерахунку пенсії підлягають задоволенню з моменту призначення пенсії в неправильному розмірі через заниження стажу роботи.

Щодо ствердження представника відповідача в судовому засіданні про необхідність застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, які встановлені ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, то даний Кодекс є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення та строки перерахунку пенсій є ОСОБА_3 ""Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ч.2 ст. 46 якого передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У цій нормі йде мова про нараховані суми пенсії та про вину органу ПФУ. Не нарахування сум пенсії може бути наслідком вини органу ПФУ, проявом якої є порушення законодавства про пенсійне забезпечення, тобто факт не нарахування будь-яких складових пенсії може бути спірним.

Заробітна плата і пенсія мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування, доходом та власністю (абз. 14 ст. 1 Закону України "Про громадянство України", ч. 2 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"). Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В Рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 Конституційний Суд України надав офіційне тлумачення статті 233 КЗпП України, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" &l;;…&?а; зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці Конституційний Суд України не пов'язує право працівника на звернення до суду без обмеження будь-яким строком з позовом про стягнення заробітної плати, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, у тому числі сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат.

Суд не може застосовувати різні строки звернення до суду до позовів з однаковим предметом спору, тобто з вимогами, пов'язаними з виплатою заробітної плати, до адміністративного суду строк звернення до суду не обмежується, а у разі звернення пенсіонера - застосовується шестимісячний строк звернення до суду і наслідки пропущення цього строку (стаття 123 КАС України). Хибність антитези полягає в тому, що у випадку застосування положень статті 123 КАС України до даного спору, є в наявності дискримінація за ознаками соціального статусу людини і громадянина (працівник або пенсіонер) та виду доходу (заробітна плата або пенсія), тобто є порушення статті 14 Конвенції та положень частин першої і другої статті 24 Конституції України.

Конституційний Суд України у пункті 1 резолютивної частини Рішення від 12.04.2012 № 9-рп/2012 зазначив, що положення статті 24 Конституції України стосовно рівності громадян у конституційних правах, свободах та перед законом у взаємозв'язку з положеннями частини першої статті 55, пункту 2 частини третьої статті 129 Основного Закону України щодо захисту судом прав і свобод людини і громадянина та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом треба розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантовані державою рівні права на захист прав і свобод у судовому порядку та на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку у судах усіх юрисдикцій, спеціалізацій та інстанцій, &?н;…&?а;.

Оскільки суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою заробітної плати, суд також не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого відноситься і пенсія.

З зазначеного вбачається, що у разі порушення органом ПФУ законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 99 КАС України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Тому право позивача щодо перерахунку пенсії з жовтня 1999 року є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

Суд звертає увагу на дискреційність повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень, тобто - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону.

На думку суду, з урахуванням наведеного, суд не може на вимогу позивача втручатись у дискреційні повноваження пенсійного органу та стягувати суму недонарахованих і недоотриманих коштів ОСОБА_1, у зв'язку із порушеннями, допущеними ПФУ у м. Херсоні за весь період з жовтня 1999 року по липень 2015 року. Крім того, розмір суми недоплаченої пенсії невідомий ні суду, ні сторонам. Суд вважає дану вимогу передчасною, оскільки при перерахунку розміру пенсії, вона буде автоматично перерахована на картку пенсіонера. На час розгляду справи немає підстав вважати, що ПФУ при перерахунку пенсії буде ухилятись від її виплати позивачу.

Щодо стягнення моральної шкоди, то позивач в обґрунтування позовних вимог в цій частині посилається на те, що у зв'язку із неналежним виконанням співробітниками УПФ м. Херсона покладених на них обов'язків, були порушені його конституційні права як пенсіонера та громадянина. Відтак, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 16000,00 грн.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.5 Постанови) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, в тому числі, інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3 Постанови).

Отже, обов'язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету згідно з вказаними статтями є неправомірність дій відповідного органу та наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 16000 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 16000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставини і підстави, які зумовлюють наявність моральної шкоди, не надано змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить за межі позовних вимог з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень ( ч.2 ст. 9 КАС України) та визнає протиправною відмову Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області в здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з жовтня 1999 року по липень 2015 року, з урахуванням страхового стажу 41 рік 4 місяці 28 днів.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області в здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з жовтня 1999 року по липень 2015 року, з урахуванням страхового стажу 41 рік 4 місяці 28 днів.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (73003, м. Херсон, вул. Мозолевського, 46/4, ІПН НОМЕР_1) за період з жовтня 1999 року по липень 2015 року, з урахуванням страхового стажу 41 рік 4 місяці, 28 днів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27 листопада 2018 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 10.2.4