Справа № 826/17666/16
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2018 року № 826/17666/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Укренергобудсервіс"
доДержавної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Укренергобудсервіс" (надалі - ТОВ "Укренергобудсервіс", позивач) до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 11.08.2016 року №.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що висновки податкового органу викладені в Акті перевірки від 20.07.2016 року за №6208/26-53-12-01/38576714 є безпідставними та необґрунтованими, а тому податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2016 року суддею Кобилянським К.М. відкрито провадження у справі.

У зв'язку із припиненням повноважень у судді Кобилянського К.М. на підставі "Положення про автоматизовану систему документообігу в адміністративних судах" справу №826/17666/16, передано на розгляд судді Клименчук Н.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2017 року суддею Клименчук Н.М. прийнято справу до свого провадження.

Відповідач, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов, суду не надав.

В судовому засіданні 05.07.2017 року на підставі частини 4 статті 122 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 року), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено перевірку з питань своєчасності сплати ТОВ "Укренергобудсервіс" узгоджених сум грошових зобов'язань по податку на додану вартість, за результатами якої складений акт від 20.07.2016 року за №6208/26-53-12-01/38576714.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення форми "Ш" № від 11.08.2016 року, яким на підставі ст.126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 7 975 грн. 90 коп. всього на строк на 27 календарних днів, нарахувала товариству штраф у сумі 797 грн. 59 коп. (що, складає 10% від суми несвоєчасно сплачених грошових зобов'язань).

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення № від 11.08.2016 року протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Так, відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно норм ст.36 цього Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи

Пунктом 54.1 ст.54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п.57.1 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічно в п.203.2 ст.203 розд. V "Податок на додану вартість" ПК України визначено, що сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (а саме: податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця).

Таким чином, з контексту наведених статей Кодексу вбачається, що податкове зобов'язання по податку на додану вартість, визначене платником податку у податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації.

Відповідно до п.31.1, п.31.3 ст.31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агенту, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).

Так, відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 % погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано до контролюючого органу: податкову декларацію, що зареєстрована за № від 18.02.2016 року, податкову декларацію № від 18.04.2016 року, податкову декларацію № від 18.01.2016 року, податкову декларацію № від 15.03.2016 року, податкову декларацію № від 16.05.2016 року.

Суд вважає необґрунтованими і такими, що не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у адміністративній справі №826/10224/15 від 28.03.2015 року, яка, на думку позивача, містить обставини, що можуть бути преюдиційними для розгляду даної справи.

Вказане судове рішення, на переконання суду, не доводить протиправності спірного рішення відповідача у даній справі та не є обов'язковим для суду в розумінні ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою Кодексу адміністративного судочинства України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Зі змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі №826/10224/15 від 28.03.2015 року вбачається, що ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Укренергобудсервіс" з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ "К.А.М. Трейд Груп" за період з 01.06.2013 року по 31.08.2013 року. За результатами перевірки складено акт від 27.02.2014 року №349/26-53-22-01-21-38576714, яким зафіксовано виявлені порушення ТОВ "Укренергобудсервіс":

- п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 15 991,67 грн., в т.ч. за 2013 рік на суму 15 992,00 грн.,

- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість в загальній сумі 16 833,00 грн., в т.ч. по періодам: червень 2013 року - 16 833,00 грн.

На підставі вказаних висновків акту перевірки від 27.02.2014 року №349/26-53-22-01-21-38576714 ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.03.2014 року №, № про донарахування грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Водночас, в межах даної справи відповідачем проведено перевірку дотримання вимог законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість ТОВ "Укренергобудсервіс", за результатами якої складено акт від 20.07.2016 року за №6208/26-53-12-01/38576714 та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій у розмірі 797 грн. 59 коп. за порушення сплати самостійно задекларованих грошових зобов'язань з податку на додану вартість у 2016 році.

За таких умов суд вважає, що встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду у адміністративній справі №826/10224/15 від 28.03.2015 року обставини є відмінними від обставин, які досліджені в цій справі, а відтак не мають преюдиційного значення.

Слід зазначити, якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано пояснень та належних доказів щодо поважності причин несвоєчасної сплати самостійно задекларованих грошових зобов'язань з податку на додану вартість згідно податкових декларацій № від 18.02.2016 року, № від 18.04.2016 року, № від 18.01.2016 року, № від 15.03.2016 року, № від 16.05.2016 року у встановлений законом термін.

Наведене свідчить про порушення терміну сплати узгоджених грошових зобов'язань з податку на додану вартість згідно вищевказаних податкових декларацій.

За таких обставин, суд вважає правомірними висновки акту перевірки щодо своєчасності сплати податку на додану вартість ТОВ "Укренергобудсервіс" та застосування штрафних санкцій, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 11.08.2016 року є правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст.2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренергобудсервіс" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Клименчук