Справа № 826/9576/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2018 року № 826/9576/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючої судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовомБлагодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття»
доМіністерства юстиції України,
треті особи:1. Вищий навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна»,
2. Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України,
3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс»
провизнання наказу №1354/5 від 03.10.2018 року протиправним, зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

Благодійна організація «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» (далі по тексту - позивач, Благодійний фонд) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1354/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 03.05.2018 року;

- зобов'язати Міністерство юстиції України скасувати запис про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.10.2017 року №№37744496, 37744709, 37745051, 37745318, прийняті приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Г.О.;

- зобов'язати Міністерство юстиції України скасувати запис про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.10.2017 року №№37758287, 37764842, 37764849, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М.;

- зобов'язати Міністерство юстиції України скасувати запис про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.10.2017 року №37871685, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М.;

- зобов'язати Міністерство юстиції України скасувати запис про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.11.2017 року №№37971706, 37971997, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що приймаючи оскаржуваний наказ, відповідач не звернув увагу на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Фактор плюс» звернулося із скаргою до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України з порушенням строків подання скарги. За твердженням позивача, ТОВ «Фінансова компанія «Фактор плюс» звернулося із вищезазначеною скаргою без будь-якого підтвердження факту порушення саме його прав у результаті прийняття оскаржуваних рішень. Крім того, позивач наполягає, що Міністерством юстиції України при прийнятті оскаржуваного рішення не враховані положення п.3 ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої, державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. Також позивач зазначає, що вказане скаржником нерухоме майно, а саме: будівля літ. «К» блок «Б2» загальною площею 4725 кв. м., що знаходиться за адресою; м. Київ, вулиця Львівська, буд. 23, корп. 2 не є предметом Договору іпотеки від 12.06.2008 року, що забезпечував виконання зобов'язань Університету «Україна» за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини» «Україна», відтак, скасовані рішення не тільки не впливають на обсяг прав та інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Фактор плюс», а й вчинені відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 25.06.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Вищий навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс»; призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі п.10 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк на подачу відзиву на позовну заяву, а третім особам запропоновано подати письмові пояснення по суті позову.

09.08.2018 року відповідачем через канцелярію суду поданий відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволені позову повністю. Позиція відповідача мотивована тим, що на підтвердження пропуску строку звернення із скаргою, скаржником була надана інформаційна довідка від 05.04.2018 року, і оскільки пояснення скаржника щодо обставин, за яких останній довідався про порушення своїх прав, були обґрунтовані, тому прийняті Комісією до уваги. Враховуючи вищевикладене, підстав у відповідача щодо відмови у розгляді скарги з цієї причини не було. Крім того, представник відповідача стверджує про наявність підстав для задоволення скарги по суті, оскільки іпотека - це інше речове право, порядок реєстрації якої має відповідати вимогам передбаченим для реєстрації прав. При цьому, жодна норма законодавства не встановлює, що іпотека є видом обтяження, реєстрація якої має бути здійснена у відповідності до порядку проведення реєстрації обтяження. Так, твердження позивача про те, що реєстрація припинення іпотеки була здійснена відповідно до вимог законодавства не є доведеними, а тому не може бути прийняте судом до уваги, оскільки іпотека - це інше речове право, порядок реєстрації якої має відповідати вимогам передбаченим для реєстрації прав. Також, представник відповідача наголошує, що у відповідності до вимог чинного законодавства Міністерство юстиції України не наділено правом вчиняти реєстраційні дії щодо права власності, в тому числі вносити записи до Державного реєстру прав, на підставі рішення суду.

На адресу позивача і третіх осіб 08.08.2018 року направлено вищевказаний відзив, що підтверджується копією квитанції.

02.08.2018 року відповідачем подана заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яка обґрунтована тим, що дана справа має велике значення для сторін спору; спірні правовідносини є достатньо складними і на підтвердження своїх вимог позивачем надано велику кількість доказів, а отже, заявлені у справі вимоги не відповідають умовам при яких суд має право розглядати таку справу в порядку спрощеного позовного провадження.

При вирішенні даного клопотання суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Згідно з частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеп v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

При цьому, положення Кодексу адміністративного судочинства України гарантують права учасників справи безпосередньо знайомитись з матеріалами справи, зокрема і з аргументами іншої сторони та інших учасників та реагувати на ці аргументи відповідно до процесуального законодавства.

Врахувавши зміст клопотання відповідача, матеріалів справи, в тому числі і кількість документальних доказів, наданих сторонами, предмет та підстави позову, склад учасників справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи за загальними правилами позовного провадження та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Треті особи, яким судом запропоновано надати письмові пояснення по суті позову у визначений судом строк, своїм правом не скористались.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.04.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (далі - ТОВ «ФК Фактор Плюс», Скаржник) звернулось до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України з проханням:

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37744496 від 25.10.2017 року;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37744709 від 25.10.2017 року;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37745051 від 25.10.2017;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37758287 від 25.10.2017;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37764842 від 25.10.2017;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37764849 від 25.10.2017;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37871685 від 31.10.2017;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37971706 від 06.11.2017;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерини Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37971706 від 06.11.2017;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерини Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37971997 від 06.11.2017.

Скарга ТОВ «ФК «Фактор Плюс» мотивована наступними обставинами.

У 2007-2013 роках між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (далі по тексту також - ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик») та Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (далі - Університет «Україна») було укладено ряд кредитних договорів, а саме: Генеральний кредитний договір №24-47/1-08/G від 04.06.2008 року; Кредитний договір №24-47/1-08/G від 04.06.2008 року; Кредитний договір №58-47/1-13 від 24.12.2013 року; Кредитний договір №40-47/4-07 від 26.06.2007 року; Кредитний договір №54-47/4-07 від 10.08.2007 року.

В травні 2017 року Університету «Україна» було надіслано вимогу про належне виконання умов кредитних договорів та погашення простроченої заборгованості, що вручена Університету Україна 17.05.2017 року.

22.09.2017 року між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» був укладений договір відступлення права вимоги №2017/2-Ю, відповідно до якого ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» відступив належні йому права вимоги за наведеними вище кредитними договорами до ТОВ «ФК «Фактор Плюс». Отже, з цієї дати Скаржник набув статусу кредитора у зобов'язанні за кредитними договорами, що раніше були укладені між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та Університетом «Україна». Загальний розмір заборгованості за кредитними договорами, і як наслідок - загальний розмір права вимоги, станом на дату укладення договору відступлення права вимоги №2017/2-Ю складав 60 600 353,56 грн.

25.09.2017 року ТОВ «ФК «Фактор Плюс» було направлено повідомлення до Університету «Україна» про відступлення права вимоги, що було отримано останнім 10.10.2017 року.

02.10.2017 року між ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та ТОФ «Офіс Сервіс Люкс» був укладений договір відступлення частини прав вимоги №02/10-17/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Фактор Плюс» було відступлено право вимоги на частину боргу Університету «Україна» за вищевказаними кредитними договорами на суму 26 000 000 грн.

Таким чином, після відступлення частини належних ТОВ «ФК «Фактор Плюс» прав вимоги за кредитними договорами, станом на 02.10.2017 року борг, та відповідне право вимоги Скаржника склало 34 600 353,56 грн. Проте, станом на день подання даної скарги Університетом «Україна» наявної заборгованості не погашено, та вона складає 34 600 353,56 грн.

У квітні 2018 року, як стверджує Скаржник, ТОВ «ФК «Фактор Плюс» в ході підготовки позовної заяви до Університету «Україна» та виявлення активів, на які може бути звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості, Скаржником 05.04.2018 року було отримано інформаційну довідку із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, із якої стало відомо, що Університетом «Україна» було відчужено частину активів, зокрема об'єкт нерухомого майна - будівля літ. «К» блок «Б2», загальною площею 4 725 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Львівська, будинок 23, корп. 2 (далі - Об'єкт нерухомого майна). В ході дослідження вищевказаної інформаційної довідки Скаржнику стало відомо про вчинення ряду незаконних реєстраційних дій, здійснених із явними численними порушеннями законодавства України в сфері державної інформації.

Оскільки станом на день подання скарги документально підтверджена заборгованість Університету «Україна» становить 34 600 353,56 гривень, а боржником не вчиняється жодних дій щодо погашення заборгованості, зокрема з причин відсутності достатніх грошових коштів, відчуження вищевказаного об'єкта нерухомого майна, як вказує Скаржник, беззаперечно порушує права ТОВ «ФК «Фактор Плюс» як кредитора Університету «Україна» та фактично позбавляє Скаржника можливості будь-яким чином погасити борг у розмірі понад тридцять чотири мільйони гривень.

Оскільки Скаржнику, як зазначає останній, достовірно стало відомо про незаконні оскаржувані рішення лише 05.04.2018 року, ТОВ «ФК «Фактор Плюс» наполягає, що дана скарга подається у визначений п.3 ч.2 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» строк.

В додаток до скарги надано: копію договору відступлення права вимоги №2017/2-Ю від 22.09.2017 року; копію договору відступлення права вимоги №02/10-17/2 від 02.10.2017 року; копію листа-вимоги про погашення заборгованості від 15.05.2017 року; копію листа-повідомлення від 25.09.2017 року; інформаційна довідка із Реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 00 від 05.04.2018 року; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «ФК «Фактор Плюс».

Розгляд скарги ТОВ «ФК «Фактор Плюс» призначений на 02.05.2018 року.

02.05.2018 року Благодійним фондом на адресу Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України направлено клопотання про відкладення розгляду скарги по суті у зв'язку з обмеженим терміном для підготовки заперечень на скаргу.

В цей же день Благодійним фондом подані заперечення на скаргу, в якій стверджувалось про необґрунтованість скарги, яка, на переконання Благодійного фонду, задоволенню не підлягає. В своїх запереченнях Благодійний фонд наголошував, що Скаржником без поважних причин пропущений строк звернення до Комісії; скарга подана без належного підтвердження факту порушення його прав у результаті прийняття такого рішення; оскаржувані реєстраційні дії проведено у відповідності до вимог п.3 ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» - незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. Крім того, Благодійний фонд наголошував у своїх запереченнях на тому, що зазначене у скарзі нерухоме майно не було предметом договору іпотеки від 12.06.2008 року, що забезпечував виконання зобов'язань Університету «Україна» за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «КБ «Хрещатик» та Університетом «Україна».

До своїх заперечень на скаргу Благодійним фондом додано копію ухвали Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 року у справі №910/974 за позовом Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» про визнання договорів недійсними.

02.05.2018 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі по тексту - Комісія) складено Висновок, відповідно до резолютивної частини якого, Комісія вирішила задовольнити скаргу ТОВ «ФК «Фактор Плюс» від 06.04.2018 №б/н у повному обсязі; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.10.2017 року №№ 37744496, 37744709, 37745051, 37745318, прийняті приватним нотаріусом Дніпропетровської області Павловською Г.О., від 25.10.2017 року №№37758287, 37764842, 37764849, від 31.10.2017 року №37871685, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., від 06.11.2017 року №№37971706, 37971997, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є., та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування записів, внесених на підставі цих рішень.

Як вбачається зі змісту висновку, Комісія виходила з того, що при припинені іпотеки на підставі оскаржуваних рішень приватним нотаріусом Павловською Г.О. порушено норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», оскільки об'єкт розташований у місті Києві, а вказаний суб'єкт оскарження діє в межах Дніпропетровської області. Тому Комісія прийшла до висновку, що оскаржувані рішення 1 (прийняті приватним нотаріусом Павловською Г.О. про припинення записів про іпотеку за №№5682881, 5682900 та про обтяження за №№5682833, 5682843) підлягають скасуванню як такі, що прийняті всупереч законодавству у сфері державної реєстрації прав. Після прийняття оскаржуваних рішень 1 були прийняті: оскаржуване рішення 2 (рішення приватного нотаріуса Незнайко Н.М. від 25.10.2017 року №37758287) та оскаржувані рішення 3, 4 (3 - про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.10.2017 року №№37764842, 37764849, від 31.10.2017 року №37871685; 4 - про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.11.2017 року №№37971706, 37971997). Тобто, як вказується Комісією, оскаржуване рішення 2 та оскаржувані рішення 3, 4 підлягають скасуванню, як такі, що випливають з факту скасування оскаржуваних рішень 1.

03.05.2017 року Міністерством юстиції України видано наказ за №1354/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким задоволено скаргу ТОВ «ФК «Фактор Плюс» від 06.04.2018 №б/н у повному обсязі; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.10.2017 року №№ 37744496, 37744709, 37745051, 37745318, прийняті приватним нотаріусом Дніпропетровської області Павловською Г.О., від 25.10.2017 року №№37758287, 37764842, 37764849, від 31.10.2017 року №37871685, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., від 06.11.2017 року №№37971706, 37971997, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є., та наказано внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування записів, внесених підставі цих рішень. Виконання наказу покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату.

Оцінюючи в межах своєї компетенції оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України на предмет його законності, зокрема, з урахуванням доводів позивача, дотримання відповідачем процедури розгляду скарги на стадії її прийняття, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини сторін регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року №755-IV (далі по тексту - Закон України №755-IV у редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин), Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 (надалі - Порядок №1128), Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Положення про Комісію), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 року №37/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2016 року за №42/28172.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації визначено статтею 34 Закону України №755-IV (тут і далі - в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), частиною 1 якої встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Відповідно до абзацу першого пункту 1, пунктів 2, 5 Порядку №1128 (у відповідній редакції) цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами.

Для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення про які та їх склад затверджуються Міністерством юстиції України або відповідним територіальним органом (пункт 2 Порядку №1128).

Порядок створення, організаційні та процедурні засади діяльності Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації визначено Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Пунктом другим вказаного Положення про Комісію передбачено, що Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням та іншими актами законодавства (п.3 розділу І Положення про Комісію).

У відповідності до пункту 3 Порядку №1128, розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов'язкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та / або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Що стосується доводів позивача про порушення Скаржником строків звернення із скаргою на рішення приватних нотаріусів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 34 Закону України №755-IV передбачається, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Згідно частини 4 статті 37 Закону України №755-IV днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

При зверненні до Комісії ТОВ «ФК «Фактор Плюс» посилається на те, що йому стало відомо про порушення його прав тільки у квітні 2018 року, а саме, коли в ході підготовки позовної заяви до Університету «Україна» щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, укладеними з ПАТ «КБ «Хрещатик», право вимоги за якими з 22.09.2017 належить Скаржнику, за результатами аналізу активів, на які може бути звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості, 05.04.2018 року отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і з якої стало відомо, що останнім було відчужено частину активів, зокрема, об'єкт нерухомого майна - будівля літ. «К» блок «Б2», загальною площею 4 725 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Львівська, будинок 23, корп. 2 (далі - Об'єкт нерухомого майна). В ході дослідження вищевказаної інформаційної довідки Скаржнику стало відомо про вчинення ряду незаконних реєстраційних дій, здійснених із явними численними порушеннями законодавства України в сфері державної інформації. Скарга зареєстрована відповідачем 06.04.2018.

Оскільки викладені скаржником обставини на обґрунтування строку звернення до Комісії із відповідною скаргою позивачем не спростовані, а доказів на підтвердження обізнаності ТОВ «ФК «Фактор Плюс» щодо вчинення реєстраційних дій, які оскаржуються, задовго до звернення до Комісії матеріали справи не містять, судом не виявлено підстав для висновку про недотримання Скаржником строку звернення із відповідною скаргою.

Зважаючи на доводи Скаржника, наведені в обґрунтування причин звернення до Комісії 06.04.2018 року, а також дати, з якої ТОВ «ФК «Фактор Плюс» обраховує строк звернення з даною скаргою - 05.04.2018 року і наданий на підтвердження цих доводів Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд, з урахуванням вимог частини 3 статті 37 Закону України №755-IV, визнає безпідставним твердження позивача, що Міністерство юстиції України мало застосувати положення пункту 7 Порядку №1128 і винести наказ про відмову у розгляді скарги по суті.

Оцінюючи доводи позивача про недоведення Скаржником при зверненні до Комісії порушення його прав оскаржуваними рішеннями, суд звертає увагу на наступне.

Як вже зазначалось судом, при обрахуванні строку, протягом якого до Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, у відповідності до частини 3 статті 34 Закону №755-ІV, є, окрім дати прийняття оскаржуваного рішення, день, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

За змістом частини 5 статті 34 Закону №755-ІV скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника (частина 5 статті 34 Закону №755-ІV).

Відповідно до частини 6 статті 34 Закону №755-ІV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема, про відмову в задоволенні скарги; задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення, зокрема, про скасування реєстраційної дії, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії.

За змістом частини 8 статті 34 Закону №755-ІV Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, зокрема, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення про задоволення скарги шляхом скасування реєстраційної дії щодо державної реєстрації новоствореної юридичної особи, іншої організації, державної реєстрації фізичної особи підприємцем, припинення юридичної особи, іншої організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця або шляхом проведення реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі проведено наступну реєстраційну дію щодо відповідної особи;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує, зокрема, чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (пункт 8 Порядку №1128).

За результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу (пункт 12 Порядку №1128).

Висновок комісії, на підставі якого суб'єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов'язково містить інформацію, зокрема, про те, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації (пункт 14 Порядку №1128).

Системний аналіз наведених вище положень Закону №755-ІV та Порядку №1128 дає підстави стверджувати, що право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора має особа, яка вважає, що її права порушено. Розгляд скарги здійснюється Комісією у разі, якщо скарга відповідає вимогам, встановленим цими нормативними актами та подана у передбачений ними строк. Водночас, у скарзі повинні бути викладені обставини, що обґрунтовують порушення прав скаржника та спосіб поновлення порушеного права. При цьому, наведення обставин, які засвідчують факт порушеного права або інтересу скаржника і надання відповідних доказів (в разі їх наявності) має суттєве значення для вирішення Комісією питання щодо належності скаржнику права на звернення з такою скаргою, а також для обрання способу його відновлення, в разі виявлення факту його порушення.

Звертаючись до Комісії ТОВ «ФК «Фактор Плюс» вказувало на наявність заборгованості Університету «Україна» за кредитними договорами, не вчинення останнім жодних дій щодо погашення заборгованості, зокрема з причин відсутності достатніх грошових коштів. Саме з огляду на наведене, за твердженням Скаржника, відчуження об'єкта нерухомого майна беззаперечно порушує права ТОВ «ФК «Фактор Плюс» як кредитора Університету «Україна» та фактично позбавляє Скаржника можливості будь-яким чином погасити борг у розмірі понад 34 000 000 гривень.

Таким об'єктом нерухомого майна є будівля літ. «К» блок «Б2», загальною площею 4 725 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Львівська, будинок 23, корп. 2 (далі - Об'єкт нерухомого майна).

Водночас, жодний з доказів, які додані до Скарги, не вказує на наявність у ТОВ «ФК «Фактор Плюс» права на спірне майно, і, як наслідок - порушення такого права оскаржуваними рішеннями.

Так, як вказує Скаржник і підтверджується наявними у справі доказами, ТОВ «ФК «Фактор Плюс» (Новий кредитор) 22.09.2017 року уклало з ПАТ «КБ Хрещатик» (Банк) Договір за №2017/2-Ю «Про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги».

За змістом п.2.1 даного Договору, Банк уступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до Позичальника - Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (Боржник), зазначеного у Додатку №1 до цього Договору, включаючи Кредитний договір №54-47/4-07 від 10.08.2007 року та договори про внесення змін до нього; Генеральний договір №24-47/1-08/G та договори про внесення змін до нього; Кредитний договір №24-47/1-08/1 від 04.06.2008 року та договори про внесення змін до нього; Кредитний договір №40-47/4-07 від 26.06.2007 року та договори про внесення змін до нього; Кредитний договір №58-47/1-13 від 27.12.2013 року та договори про внесення змін до нього, а також Договір іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 року та договори про внесення змін до нього.

У зв'язку з тим, що між ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та ТОФ «Офіс Сервіс Люкс» 02.10.2017 року був укладений договір відступлення частини прав вимоги №02/10-17/2, за умовами якого ТОВ «ФК «Фактор Плюс» було відступлено право вимоги на частину боргу Університету «Україна» за кредитними договорами, за переліком відповідно до Додатку №1 на суму 26 000 000 грн, - заборгованість Університету «Україна» перед Скаржником склала 34 600 353,56 грн.

При цьому, як вбачається зі змісту Договору №9 від 25.03.2015 року про внесення змін до Договору іпотеки №24-47/1-08/04, укладеного 12.06.2008 року ПАТ «КБ «Хрещатик» (Іпотекодержатель) з Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (Іпотекодавець), з метою забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов'язань, що випливають з наступних кредитних договорів: №40-47/4-07 від 26.06.2007 року, №54-47/4-07 від 10.08.2007 року, №24-47/1-08/1 від 04.06.2008 року, №58-47/1-13 від 27.12.2013 року (надалі - Кредитні договори) Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно - Будівля, загальною площею 3495 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд.23, корпус 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 (далі - Предмет іпотеки).

Предмет іпотеки складається з: будівля літ. «Н», блок «А», загальною площею3495 кв. м. і належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.05.2014 року, індексний номер: 21752426, серія САМ №039568, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Індексний номер №21753091, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 16.05.2014 року, номер запису про право власності 5682135.

Згідно експертної оцінки, здійсненої 18.06.2014 року Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_6, вартість предмета іпотеки 113 462 030,00 (сто тринадцять мільйонів чотириста шістдесят дві тисячі тридцять) гривень.

Відповідно до пункту 1.5 Іпотечного договору, за домовленістю сторін заставна вартість предмета іпотеки становить 57 845 500,00 (п'ятдесят сім мільйонів вісімсот сорок п'ять тисяч п'ятсот) гривень.

Згідно пункту 1.7 Іпотечного договору, при невиконанні Іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених цією угодою, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у відповідності із Законами України «Про заставу», «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», а також у відповідності з цим договором.

Згідно часини 4 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки (частина 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами 1, 2 статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Згідно частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 статті 33 цього ж Закону встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Оскільки, предметом іпотеки за Договором іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 року (із змінами відповідно до Договору №9 від 25.03.2015 року), право вимоги за яким передано ТОВ «ФК «Фактор Плюс» відповідно до Договору відступлення права вимоги від 22.09.2017 року №2017/2-Ю, не являється нерухоме майно - будівля літ. «К» блок «Б2», загальною площею 4 725 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Львівська, будинок 23, корп. 2, - доводи Скаржника щодо порушення його прав спірними реєстраційними діями є безпідставними.

Крім того, судом наголошується на тому, що останні зміни до Договору іпотеки були внесені 25.03.2015 року, тобто, більше, ніж за два роки до укладення ПАТ «КБ «Хрещатик» 22.09.2017 року з ТОВ «ФК «Фактор Плюс» Договору про відступлення права вимоги, а відтак, жодним чином не могли вплинути на права Скаржника.

З огляду на наведене, суд критично оцінює доводи відповідача щодо доведення ТОВ «ФК «Фактор Плюс» порушення його прав під час звернення зі скаргою.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає, що при розгляді скарги від 02.05.2018 року Комісія не надала належної оцінки даним обставинам, не перевірила такі доводи Благодійного фонду, викладені в запереченнях від 02.05.2018 року, та не встановила наявності факту порушення прав ТОВ «ФК «Фактор Плюс», розглянувши скаргу по суті.

В контексті викладеного й за змістом положень Закону №755-ІV та Порядку №1128 право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора має особа, яка вважає, що її права порушено, виклавши у скарзі обставини, що обґрунтовують порушення прав скаржника та спосіб поновлення порушеного права.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.04.2018 року у справі №821/196/17 (касаційне провадження №К/9901/1587/17).

Стосовно покладеного в основу оскаржуваного наказу відповідача, висновку Комісії про порушення приватним нотаріусом Павловською Г.О. при припинені іпотеки на підставі оскаржуваних рішень вимог статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у зв'язку з тим, що об'єкт розташований у місті Києві, а вказаний суб'єкт оскарження діє в межах Дніпропетровської області, суд враховує наступне.

Приватним нотаріусом Павловською Г.О. внесено запис про припинення записів про іпотеку за №№5682881, 5682900 та записи про обтяження за №№5682833, 5682843.

Згідно частини 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

У відповідності до абзацу 1 частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя.

Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна (абзац 3 частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З урахуванням змісту вчиненої приватним нотаріусом Павловською Г.О. реєстраційної дії, порушень останньою положень статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судом не виявлено.

Висновок Комісії про недотримання приватним нотаріусом правил статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є конкретним і не відповідає вимогам законодавства, а доводи щодо неналежного дослідження документів, наданих для вчинення реєстраційних дій - є узагальнюючими.

Враховуючи викладене в сукупності і, зокрема, акцентуючи увагу на ту обставину, що Комісією була розглянута по суті скарга юридичної особи, якою ні під час звернення, ні в подальшому не доведено, що вона є суб'єктом звернення в розумінні Закону №755-ІV та Порядку №1128, суд визнає недоведеними твердження відповідача про відповідність свого рішення вимогам законодавства.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) даних рішень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням закріпленого у частині 2 статті 19 Конституції України обов'язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії одночасно є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчинює дії чи допускає бездіяльності.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність свого рішення.

Відповідачем не було досліджено наявності порушеного права у скаржника, у зв'язку із проведенням оскаржуваних реєстраційних дій, а доводи ТОВ «ФК «Фактор плюс» щодо спричинення йому реєстраційними діями порушення прав чи інтересу спростовано під час розгляду справи.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі №826/5575/17 (провадження №К/9901/5380/17), недотримання особою, яка подає скаргу, передбачених законом вимог щодо її оформлення, неподання доказів порушення внаслідок прийняття державним реєстратором рішень її прав, виключає можливість розгляду скарги та є безумовною підставою для відмови у її задоволенні.

Оскільки за висновком Комісії рішення приватного нотаріуса Незнайко Н.М. від 25.10.2017 року №№37758287, 37764842, 37764849 і від 31.10.2017 року №37871685, а також рішення приватного нотаріуса Дубенко К.Є. від 06.11.2017 року №№37971706, 37971997, підлягають скасуванню тільки тому, що вони випливають з факту скасування рішень приватного нотаріуса Павловської Г.О., наказ відповідача в частині їх скасування також визнається безпідставним з урахуванням наведених вище висновків суду.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем правомірності свого рішення, невідповідність якого вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, наказ Міністерства юстиції України №1354/5 від 03.05.2018 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» прийнято з порушенням вимог законодавства, тому він є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

При вирішенні питання щодо способу відновлення порушеного права позивача шляхом покладення на відповідача обов'язку скасувати записи про скасування рішень приватних нотаріусів, судом враховується наступне.

Відповідно до змісту пункту 46 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141 в чинній редакції, зміни до записів Державного реєстру прав, записи про скасування державної реєстрації прав, записи про скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав вносяться до Державного реєстру прав та записи Державного реєстру прав скасовуються виключно на підставі рішення державного реєстратора.

Пунктом 47 цього Порядку встановлено, що для внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, записів про скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав обов'язково зазначається індексний номер рішення.

У відповідності до пункту 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Згідно пункту 54 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у скасуванні відповідних записів.

У разі скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав у такому Реєстрі проводиться редагування відповідного запису з метою приведення його у стан, що існував до прийняття такого рішення та проведення відповідних реєстраційних дій.

З урахуванням викладеного, у разі набрання даним судовим рішенням законної сили позивач не позбавлений права на звернення до відповідного державного реєстратора з вимогою про редагування у Державному реєстрі прав відповідного запису.

Отже, суд дійшов до висновку, що наразі позовна вимога про зобов'язання відповідача, який не наділений відповідними повноваженнями скасовувати записи про скасування реєстраційних рішень приватних нотаріусів, є неправильно обраним способом відновлення порушеного права, а покладення судом на державного реєстратора відповідного обов'язку по редагуванню у Державному реєстрі на підставі даного судового рішення - є передчасним.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Благодійного фонду в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст.2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1354/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 03.05.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» (код ЄДРПОУ - 25805578, адреса: 04071, м. Київ, вул. Хорива, 1-Г) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 00015622, адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А.Добрівська