Справа № 808/2145/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

20 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/2145/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року у справі №808/2145/18 (головуючий 1-ї інстанції Прасов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», Комунальної установи «Міська лікарня №1» про визнання протиправним та скасування висновку, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.06.2018 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», Комунальної установи «Міська лікарня №1», в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати висновок лікарсько-консультативної комісії Комунальної установи «Міська лікарня №1» від 26.02.2018 року за №1;

- визнати протиправними дії Комунального закладу «Центр медико-санітарної допомоги №6» в частині безпідставної передачі вирішення її питання стосовно визначення потреби в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування до Комунальної установи «Міська лікарня №1», а також противоправною бездіяльність в частині не проведення засідання лікарсько-консультативної комісії стосовно визначення її потреби в сторонній допомозі та її здатності до самообслуговування;

- зобов'язати Комунальний заклад «Центр медико-санітарної допомоги №6» провести клінічне її дослідження із залученням лікарів, зазначених в її індивідуальній програмі інваліда, та розглянути питання стосовно визначення її потреби в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування, зокрема, з огляду на параметри її оцінки (епізодична, регулярна або постійна - регульована чи нерегульована).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі надали суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзивів на скаргу, встановила наступне.

З тексту адміністративного позову вбачається, що позивач оскаржує довідку висновків лікарсько-консультативної комісії Комунальної установи «Міська лікарня №1» від 26.02.2018 року за №1, згідно якої вона «За станом здоров'я на 26 лютого 2018 року сторонньої допомоги не потребує. Здатна на самообслуговування» (а.с.11).

Крім того, позивач вважає протиправними дії Комунального закладу «Центр медико-санітарної допомоги №6» щодо передачі вирішення її питання стосовно визначення потреби в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування до Комунальної установи «Міська лікарня №1», а також вважає противоправною бездіяльність щодо не проведення засідання лікарсько-консультативної комісії стосовно визначення її потреби в сторонній допомозі та її здатності до самообслуговування.

У зв'язку з вказаним, позивач просила зобов'язати Комунальний заклад «Центр медико-санітарної допомоги №6» провести її клінічне дослідження із залученням лікарів, зазначених в її індивідуальній програмі інваліда, та розглянути питання стосовно визначення її потреби в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування, зокрема, з огляду на параметри її оцінки (епізодична, регулярна або постійна - регульована чи нерегульована).

Вирішуючи по суті даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

З наведених вище норм вбачається, що в порядку адміністративного судочинства вирішуються спори у сфері публічно-правових відносин, зокрема, щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому згідно пунку 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідачі по даній справі - Комунальна установа «Міська лікарня №1» та Комунальний заклад «центр первинної медико-соціальної допомоги №6» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради будь-яких публічно-владних управлінських функцій, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг не здійснюють.

Оскаржувана довідка висновків лікарсько-консультативної комісії Комунальної установи «Міська лікарня №1» від 26.02.2018 року за №1 не ані нормативно-правовим актом, ані актом індивідуальної дії у розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання позивача на статтю 19 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до пункту 9 вказаної статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (далі по тексту - Положення №1317). Це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (пункт 1).

Згідно пункту 4 вказаного Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Утворення, реорганізація та ліквідація Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських, міських, міжрайонних, районних медико-соціальних експертних комісій та призначення і звільнення їх керівників визначається Положенням про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ та Положенням про Кримський республіканський, обласний, Київський та Севастопольський міський центр (бюро) медико-соціальної експертизи, які затверджуються МОЗ. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні. Утворення, реорганізація та ліквідація Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських, міських, міжрайонних, районних медико-соціальних експертних комісій та призначення і звільнення їх керівників визначається Положенням про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ та Положенням про Кримський республіканський, обласний, Київський та Севастопольський міський центр (бюро) медико-соціальної експертизи, які затверджуються МОЗ.

Відповідно до пункту 6 Положення №1317 висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов'язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Відповідно до Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого Наказом МОЗ України 09.04.2008 року №189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 року за №589/15280 (далі по тексту - Положення №189), таким Положенням установлюється єдиний порядок організації та проведення експертизи тимчасової непрацездатності (далі - ЕТН).

Відповідно до статті 4 вказаного Положення лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров'я (далі - ЛКК) є третім (з п'ьяти) рівнем експертизи тимчасової непрацездатності.

Положенням №189 (на відміну від Положення №1317) не передбачено обов'язковість висновків (довідок) для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

З аналізу вказаних нормативних документів колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана в даному адміністративному позові довідка лікарсько-консультативної комісії стосовно визначення потреби позивача в сторонній допомозі та її здатності до самообслуговування, а тим більш дії по передачі до іншої медичної установи вирішення питання позивача стосовно визначення потреби в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування, а також не проведення засідання лікарсько-консультативної комісії, стосуються виконання відповідачами функцій медичних установ та не є рішеннями, які обов'язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними установами.

Таким чином, відповідачі в даній справі не є суб'єктами владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, які здійснюють владні управлінські функції, а тому не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з виконанням функцій, пов'язаних з наданням медичної допомоги, медичної реабілітації інвалідів, проведенням оглядів лікарями, вирішення питань щодо потреби інваліда в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування та т.і..

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що даний спір належить до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 109, 238, 243, 250, 294, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року у справі №808/2145/18 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року у справі №808/2145/18 скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», Комунальної установи «Міська лікарня №1» про визнання протиправним та скасування висновку, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даного спору відноситься до юрисдикції цивільного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак