Справа № 826/14369/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

представника позивача - Антохова Я.С.

представника відповідачів - Павленка С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 14.04.2017 року, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 14.04.2017 року №9138/10/26-55-09-05; зобов'язання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць березень 2017 рік з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-Лтд» з введенням до інформаційних баз ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів від 12.04.2017 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва своїм рішенням від 21 травня 2018 року у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, що ДПІ не є контролюючим органом, оскільки згідно Податкового кодексу України не містить норм про те, що ДПІ, Головні управління ДФС та ДФС України є контролюючими органами, тоді як згідно п. 41.3 ст. 41 Податкового кодексу України визначено лише родові ознаки контролюючих органів. Також позивач зазначає, що подана податкова декларація з ПДВ за березень 2017 року містить усі необхідні реквізити згідно п. 48.3 , 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що згідно п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі. Безпосередньо податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі всіма платниками цього податку, і вказана процедура врегульована Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.08 року №233.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Нікея-ЛТД» зареєстровано в якості юридичної особи 06.06.2005 року, перебуває на обліку в якості платника податків у Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, з 13.06.2005 зареєстроване платником податку на додану вартість (свідоцтво №100342672).

Позивачем неодноразово подавались податкові декларації з ПДВ з доповненнями за різні звітні періоди і контролюючий орган щоразу повідомляв позивача про те, що подані декларації не можуть бути прийняті, оскільки подані не в електронній формі.

22.12.2015 року між товариством та ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві укладено договір про визнання електронних документів за №, згідно якого його предметом є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях як оригіналу.

У червні 2016 року товариство дізналося, що воно як платник ПДВ протягом послідовних 12 місяців (з 01.04.2015 року по 01.04.2016 року) не подавало до ДПІ податкову звітність з ПДВ, тому прийнято рішення 25.05.2016 року №485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника ПДВ щодо товариства.

12.04.2017 року товариство подало до ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію з ПДВ за березень 2017 року з додатками №№2, 3, 4, 5 та викладеними доповненнями до податкової декларації у формі листа.

ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві листом від 14.04.2017 року за №9138/10/26-55-08-05 (а.с.154) повідомила Товариство про те, що свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Нікея-ЛТД» за ІПН 57 анульовано 25.05.2016 року, тому податкова звітність товариства з ПДВ не може бути прийнята. Також контролюючий орган вказав на те, що листом ДФС України від 14 травня 2015 року №17098/7/99-99-11-03-01-17 платнику було надано роз'яснення щодо порядку та термінів подання податкової звітності від платників податків, яким анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість.

Не погоджуючись з відмовою у прийнятті податкової звітності, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкова звітність не відповідає вимогам податкового законодавства, а тому відповідачем обґрунтовано відмовлено у її прийнятті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється статтею 49 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно п. 49.4 статті 49 Податкового кодексу України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. У разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

У свою чергу, відповідно до пункту 48.3 статті 48 цього Кодексу, податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно пункту 48.4 статті 48 цього Податкового кодексу України, у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Таким чином, законодавством визначені виключні підстави для відмови у прийнятті до реєстрації податкової декларації.

У даному випадку, з поданої декларації з ПДВ за березень 2017 року вбачається (а.с.137), що у графі « 4» Позивачем зазначений індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість - 57.

Разом з тим, як свідчать обставини справи та не заперечується Товариством, свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Нікея-ЛТД» за ІПН 57 було анульоване 25.05.2016 року за рішенням контролюючого органу.

Факт анулювання за рішенням контролюючого органу свідоцтва платника ПДВ ТОВ «Нікея-ЛТД» за ІПН 57 не заперечується апелянтом, як і не заперечується те, що рішення контролюючого органу про анулювання Товариству свідоцтва платника ПДВ чинне, не скасоване у встановленому законом порядку.

За правилами п.184.1. статті 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до пунктів 184.5., 184.6. статті 184 Податкового кодексу України, з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.

У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Таким чином, подана позивачем податкова декларація з ПДВ за березень 2017 року з доданими до неї додатками не відповідає вимогам пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України в частині зазначення в ній недостовірних даних щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків, що в силу вимог податкового законодавства є безумовною підставою для відмови у прийнятті податкової звітності.

Серед критеріїв, які повинні застосовуватись суб'єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб'єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У даному випадку, судом вірно установлено, що відмова контролюючого органу у прийнятті податкової декларації з ПДВ за березень 2017 року з підстав невідповідності її вимогам податкового законодавства є обґрунтованою та законною, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів зазначає, що 22.12.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір про визнання електронних документів №, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Доказів розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку зазначеного договору не надано, а тому підстави подавати позивачем податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України відсутні.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів доходить висновку, що рішення (лист) Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 14.04.2017 року №9138/10/26-55-09-05 є правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно чинного станом на квітень 2017 року законодавства чітко передбачено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису, і, відповідно, загальне правило п.49.3 ст. 49 Податкового кодексу України щодо вибору форми звітування на звітність з ПДВ не розповсюджується.

Позивач має технічну можливість подавати звітність в електронній формі, оскільки укладений 22.12.2015 року між товариством та ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві договір про визнання електронних документів за № є діючим.

Саме по собі небажання скористатися вказаним способом подачі звітності не може бути підставою для визнання відповідних дій позивача правомірними.

Крім того, посилання позивача на надходження звітності засобами телекомунікаційного зв'язку не до ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, а до ДФС України, про що зазначено у відповідних квитанціях на підтвердження подачі звітності не приймаються судом до уваги, оскільки система електронного адміністрування податку на додану вартість є єдиною для всіх платників на території України, і кожна ДПІ не має своєї окремої системи телекомунікаційного зв'язку, яка фіксує прийняття електронної звітності саме нею.

Факт доставлення електронної звітності до центрального рівня ДПС України (ДФС України) жодним чином прав та інтересів позивача не порушує, і жодних претензій щодо скерування електронної звітності не до належного адресата до позивача не заявлялося.

При цьому, щодо реквізитів податкової звітності позивача з ПДВ за березень 2017 року, то крім її подання у паперовому вигляді інших зауважень щодо форми відповідачем не зазначено, тому відсутні підстави аналізувати зміст вказаної звітності.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на невідповідність оскаржуваного рішення суду першої інстанції вимогам закону, що встановлює обов'язкові реквізити рішень судів, на спотворення судом першої інстанції дати ухвалення рішення, на приховування прізвищ та ініціалів суддів, на приховування прізвищ та ініціалів секретарів судового засідання, на спотворення судом першої інстанції вимоги позивача, на приховування прізвищ представників учасників справи, на приховування судом першої інстанції стислої позиції позивача, про прихований судом інтерес держави позбавити позивача від'ємного значення сум ПДВ, на приховування судом першої інстанції заяви та клопотання позивача, на приховування судом процесуальних дій у справі, на приховування судом обставин та доказів, на приховування судом оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, на відсутність висновку суду щодо непорушення рішенням ДПІ, ГУ ДФС та ДФС України прав та інтересів позивача, на відсутність мотивів застосування судом норм права, на відсутність мотивів незастосування судом норм права, на які посилалися сторони, на відсутність мотивів висновку про законність оскаржуваних рішень, на необґрунтованість судового рішення, на несвоєчасність рішення, на обов'язок подання податкової звітності з ПДВ в електронній формі, на самоусунення суду від здійснення судового контролю не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а також не підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28.11.2018.

Головуючий-суддя: Є.В Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев