Справа № 160/8861/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 листопада 2018 р. Справа № 160/8861/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, розглянувши матеріали позовної зави Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» до Антимонопольного комітету України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Антимонопольного комітету України, в якій позивач просить суд:

- дії Антимонопольного комітету України щодо відмови у призначити експертизу у справі № 143-26.13/153-16 визнати протиправними;

- зобов'язати Антимонопольний комітет України призначити експертизу у справі № 143-26.13/153-16.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши поданий адміністративний позов на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України суд доходить висновку про таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &?к;…&? ; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &lп;…&?х;". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, предметом спору у даній справі є дії Антимонопольного комітету України щодо відмови у призначенні експертизи у справі № 143-26.13/153-16.

Згідно поданого позову, 16.10.2018 р. ТОВ «Пром Гарант Плюс» отримано відповідь від Антимонопольного комітету України № 143-26.13/01-13381 від 09.10.2018 р., в якій зазначено, що в проведенні експертизи у справі № 143-26.13/153-16 відмовлено.

Отже, вказане свідчить про прийняття Антимонопольним комітетом України відповідного рішення.

Щодо заявлених позивачем вимог про визнання протиправними дій відповідача, суд зазначає, що фактично під виглядом оскарження дій Антимонопольного комітету України позивачем оскаржуються його висновки, викладені у рішенні про відмову в проведенні експертизи у справі № 143-26.13/153-16. Інших дій відповідача, які б могли бути предметом окремого спору, що розглядається за правилами Кодексу адміністративного судочинства, позивачем у поданій до суду позовній заяві не зазначено.

Поданий позов обґрунтовано порушенням прав гарантованих статтею 40 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та порушенням відповідачем вимог статті 43 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та розпорядження Антимонопольного комітету України № 5 від 19.04.1994 року «Про затвердження Тимчасових правил розгляду справ про порушення антимонопольного законодавства України».

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Такий інший порядок передбачено, зокрема частинами першою та другою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», згідно яких заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Таким чином, Законом України «Про захист економічної конкуренції» чітко передбачено, що рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

За правилами частини 1 статті 1 Господарського кодексу України, останній визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (стаття 2 Господарського кодексу України).

Пунктом 7 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Саме пунктом 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» чітко встановлено, що господарським судам підвідомчі справи щодо оскарження відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України та стягненням з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства.

Отже законодавством встановлено інший порядок для оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, при цьому, вказаний порядок стосується і розгляду справ за позовами про визнання протиправними дій чи бездіяльності органів Антимонопольного комітету України, пов'язаних із прийняттям відповідних рішень. Встановлення будь-яких порушень при підготовці та прийнятті рішення Антимонопольного комітету України у справі 143-26.13/153-16 повинно досліджуватись судом, який розглядає спір про оскарження такого рішення (розпорядження) по суті.

Вказаний правовий висновок викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2016 року у справі № 817/3143/15,

З огляду на зміст наведених норм справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів АМКУ підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами ГПК. Це стосується й розгляду справ за позовами органів АМКУ про стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства, оскільки таке стягнення здійснюється саме згідно з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів зазначених законів України. Водночас і пунктом 3 частини першої статті 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справи за заявами органів АМКУ з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам. Винятком з цього правила відповідно до положень статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України є вирішення справ щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2017 року у справі № 505/6536/14, від 12 квітня 2016 року у справі № 815/5341/13-а, від 24 травня 2016 року у справі № 815/62/14 та від 14 червня 2016 року у справі № 817/2806/13-а.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 17.06.2015 року у справі № 910/1331/14 викладено правовий висновок, за яким з огляду на зміст частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та зважаючи на положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, справи зі спорів про оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України (за винятком вирішення справ щодо оскарження рішень названого Комітету з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23 червня 2015 року у справі № 21-688а15 (реєстраційний номер в ЄДРСР - 46301543).

Враховуючи те, що у даному випадку спірні правовідносини пов'язані із питанням правомірності рішення Антимонопольного комітету України, суд приходить висновку про те, що спір не є публічно-правовим, а випливає з господарських відносин і має вирішуватися господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд проходить до висновку про те, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» до Антимонопольного комітету України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії належить відмовити.

Суд роз'яснює заявнику, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтею 19, пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» до Антимонопольного комітету України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Відповідно до частини 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, роз'яснити позивачу, що розгляд даної позовної заяви відноситься до юрисдикції господарського суду, в порядку та у строки передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С. В. Прудник