Справа № 465/859/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1282/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Гулик А.Г., о 12 год. 04 хв. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 18 червня 2018 року) у справі № 465/859/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача в реалізації закріплених Конституцією України і чинним законодавством прав та інтересів позивача щодо отримання одноразової допомоги на оздоровлення за 2017 рік;

зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу одноразову допомогу на оздоровлення за 2017 рік на суму 12710 грн. з урахуванням проведеної виплати в сумі 90 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в травні 1986, І-ої категорії, інвалідом ІІІ-ої групи та має право на пільги відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, Франківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради йому нараховано та виплачено одноразову допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 90 грн. Однак вважає, що він, як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та інвалід ІІІ-ої групи, повинен був отримати одноразову допомогу на оздоровлення у розмірі 12710 грн., з урахуванням проведеної виплати в сумі 90 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно виплачено позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ - ої групи, учаснику ліквідації аварії на Чорнобильської АЕС, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що відповідачем неналежним чином виконав свій обов'язок перед ним з виплати йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення у належному розмірі, а тому необхідно зобов'язати його здійснити таку виплату. Крім цього вказав, що певні соціальні пільги, компенсації і гарантії є складовою конституційного права на соціальний захист і звуження змісту та обсягу цього права не допускається. За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру щорічної грошової допомоги застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І-ої категорії, що підтверджується копією посвідчення від 30.12.2005 серії НОМЕР_1, та є інвалідом ІІІ-ої групи, що підтверджується копією посвідчення від 26.12.2012 серії НОМЕР_2.

29.12.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про донарахування та виплату допомоги на оздоровлення за 2017 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 05.01.2018 № 260309-147 Франківський відділ соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повідомив позивача, що керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому, як інваліду ІІІ-ої групи, інвалідність якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, допомога на оздоровлення виплачується щорічно в сумі 90 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Порядок виплати щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян передбачений статтею 48 цього Закону.

Судом встановлено, що дійсно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у певний період часу було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, інвалідам ІІІ- ої групи захворювання яких пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Проте, на час виникнення спірних відносин ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діяла в редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї» від 21.04.2016 № 1339-VIII, який набрав чинності 22.05.2016, відповідно до якої компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Вказані положення є чинними та у встановленому порядку не були визнані неконституційними.

26.10.2016, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Кабінет Міністрів України постановою № 760 затвердив Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян.

Пунктом 10 вказаного Порядку визначено, що щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення:

- інвалідам I і II групи - 120 гривень;

- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень;

- інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення, право на отримання якої має позивач відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». та становить 90 грн, а тому дії відповідача щодо виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у такому розмірі є правомірними.

Що стосується доводів апелянта про недопущення звуження змісту та обсягу його права, колегія суддів зазначає, що апеляційним судом при вирішенні спірних правовідносин враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Валентина Никанорівна Великода проти України» від 03.06.2014.

У вищезазначеному рішенні суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, окрім іншого, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2 цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (п.п. 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР), а у рішенні від 02.03.1999 № 2-рп/99 зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

З огляду на встановлене, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Франківського ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР щодо відмови у перерахунку та виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язання відповідача виплатити таку допомогу за 2017 рік є безпідставними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі № 465/859/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року