Справа № 815/1967/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1967/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Позивача: ОСОБА_1

Представника відповідача: не з'явився

Третіх осіб: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог не предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому позивачка просить суд скасувати рішення 13 сесії сьомого скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року; скасувати рішення 15 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №263 від 30.03.2018 року; зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 09.02.2011 року вона набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

З метою безоплатного отримання у власність земельної ділянки у розмірі 0,25 га, яка знаходиться за вищезазначеною адресою, 13.09.2017 року позивачка звернулась із заявою до Великодальницької сільської ради для отримання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Разом з тим, рішенням 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року позивачці було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки лише у розмірі 0,15 га.

Вважаючи рішення Великодальницької сільської ради незрозумілим та невмотивованим, ОСОБА_1 вдруге подала заяву до відповідача, в якій просила останнього внести зміни до рішення №193 від 23.11.2017 року в частині розміру наданої їй земельної ділянки, зокрема змінити розмір земельної ділянки з 0,15 га на 0,25 га, оскільки згідно інформації геодезичної зйомки дана територія огороджена і обслуговується позивачкою.

Рішенням 15 сесії 7 скликання Великодальницької сільської ради №263 від 30.03.2018 року позивачці було відмовлено у внесенні змін до рішенням 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року.

Не погодившись із вищезазначеними рішеннями відповідача та вважаючи їх необґрунтованими, невмотивованими, а також такими, що прийняті із порушенням законодавчо встановлених строків, ОСОБА_1 звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 29.05.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

23.07.2018 року ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

21.09.2018 року, 28.09.2018 року, 23.10.2018 року у справі були проведені підготовчі судові засідання, в яких позивачем та представниками відповідача були надані заява про збільшення позовних вимог (а.с. 76-77), відзив на адміністративний позов (а.с. 133-134), відповідь на відзив (а.с. 170-172), пояснення по справі, а також додаткові письмові докази (а.с. 75, 80, 83-90, 119, 129-132, 135-157)

28.09.2018 року ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

23.10.2018 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.11.2018 року.

Позивач у судовому засіданні 16.11.2018 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник Великодальницької сільської ради до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Представники відповідача надали до суду відзив на адміністративний позов (а.с.133-134), а також давали пояснення в судових засіданнях 23.07.2018 року та 28.09.2018 року та зазначили, що відповідач позов не визнає. Пояснили, що у рішенні №193 від 23.11.2017 року фактично не міститься відмова позивачу у наданні їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою в запитуваному нею розмірі, а тому в ньому відсутнє обґрунтування такої відмови. Що стосується відмови Великодальницької сільської ради у внесенні змін до рішення №193 від 23.11.2017 року, викладеної у рішенні №263 від 30.03.2018 року, представники відповідача зазначили, що така відмова не є також порушенням ч.7 ст.118 ЗК України, оскільки ця норма закону зазначає підстави для відмови у наданні земельної ділянки, а не у внесенні змін до рішення.

Що ж стосується розміру земельної ділянки, наданої позивачу в межах безоплатної приватизації, то він був встановлений відповідачем згідно відомостей з погосподарської книги та земельно-кадастрових книг Великодальницької сільської ради щодо закріплення розміру земельної ділянки за будинком позивача.

Треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 до судових засідань не з'явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином та своєчасно, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 180-181), позовні вимоги позивача підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Крім того зазначили, що вони не заперечують проти розміру земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач (0,25 га), оскільки це не порушує їх права та інтереси як суміжних з позивачем землевласників.

Судом у справі встановлено наступне.

09.02.2011 року ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право власності, витягом про державну реєстрацію прав, розпорядження органу приватизації №5230 від 02.02.2011 року (а.с. 49-52).

Згідно відомостей із Земельно-кадастрових книг радгоспу села Великий Дальник під вищезазначеним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудам в особистому користуванні батьків позивачки, а після отримання спадку у самої позивачки знаходилась земельна ділянка у розмір 0,15 га (а.с. 83-86).

Відповідно до експлікації земельних угідь суміжними власниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 станом на час розгляду адміністративної справи є ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Великодальницька сільська рада (а.с. 54, 75).

З метою безоплатного отримання у власність вищезазначеної земельної ділянки у розмірі 0,25 га, ОСОБА_1 11.09.2017 року звернулась із заявою до Великодальницької сільської ради для отримання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 55).

Вищезазначену заяву відповідач отримав 13.09.2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Великодальницької сільської ради.

Рішенням 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року заява ОСОБА_1 була розглянута та позивачці було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 лише у розмірі 0,15 га (а.с. 56).

Разом з тим, підстав для відмови у наданні іншої частини земельної ділянки вищезазначене рішення не містило, на підставі чого ОСОБА_1 15.12.2017 року вдруге подала заяву до відповідача, в якій просила Великодальницьку сільську раду внести зміни до рішення №193 від 23.11.2017 року в частині розміру наданої їй земельної ділянки, зокрема змінити розмір наданої земельної ділянки з 0,15 га на 0,25 га (а.с. 57).

Рішенням 15 сесії 7 скликання Великодальницької сільської ради №263 від 30.03.2018 року позивачці було відмовлено у внесенні змін до рішення 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року (а.с. 58).

Не отримавши вдруге вмотивованої відповіді на заяву щодо дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі, дозволеному Земельним Кодексом України (0,25 га), ОСОБА_1 13.04.2018 року втретє звернулась із заявою до Великодальницької сільської ради, в якій просила відповідача надати письмове обґрунтування прийнятих рішень №193 від 23.11.2017 року та №263 від 30.03.2018 року (а.с. 26, 59, 81).

Листом від 24.05.2018 року №460 Великодальницька сільська рада повідомила ОСОБА_1, що питання які виносяться на сесію сільської ради завчасно обговорюються колегіально на засіданні земельної комісії (а.с. 79). Так відповідно до витягу із протоколу засідання земельної комісії Великодальницької сільської ради від 23.03.2018 року №4 (а.с. 80) позивачці було відмовлено у внесенні змін до п. 1 рішення 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року (стосовно надання дозволу на накладання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки на місцевості у розмірі 0,25 га, оскільки за житловим будинком позивачки згідно виписки по ЗКК площа земельної ділянки становить 0,15 га

З огляду на зазначене депутатами була підтримана позиція земельної комісії і прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою:АДРЕСА_1 лише у розмірі 0,15 га.

Не погодившись із вищезазначеними рішеннями відповідача та вважаючи їх необґрунтованими, невмотивованими, а також такими, що прийняті із порушенням законодавчо встановлених строків, ОСОБА_1 звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст.13 Конституції України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Положеннями ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

В ч.1 ст.122 ЗК України визначені повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, а саме сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно частини 3 статті 78 ЗК України визначено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 1 статті 84 ЗК України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, суд доходить висновку, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови.

При цьому законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому чинним законодавством не передбачено права суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17.

Як було встановлено судом, 11.09.2017 року позивачка, з метою реалізації свого права на безоплатне отримання земельної ділянки у селі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в розмірі 0,25 гектара звернулась до Великодальницької сільської ради.

Разом з тим рішенням 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року позивачці було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 лише у розмірі 0,15 га (а.с. 56).

Суд зазначає, що оскаржуване рішення №193 від 23.11.2017 року було прийнято відповідачем із порушенням строків, встановлених статтею 118 ЗК України, зокрема з пропуском місячного терміну. Крім того, відповідачем при прийнятті вищезазначеного рішення не було зазначено жодної фактичної причини або правової підстави, з яких ОСОБА_1 було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 лише у розмірі 0,15 га, а не в повному розмірі 0,25 га, як то просила позивачка.

З даного приводу суд зазначає, що надання ОСОБА_1 дозволу на складання технічної документації із землеустрою лише в частині 0,15 га є за своєю суттю необґрунтованою та невмотивованою відмовою у задоволенні заяви позивачки про надання її дозволу на складання технічної документації у повному обсязі, зокрема, у розмірі, який було зазначено ОСОБА_1 у заяві з урахуванням граничних розмірів, встановлених ч.1 ст.121 Земельного кодексу України.

Суд не приймає до уваги посилання Великодальницької сільської ради на положення Погосподарської книги №9 та земельно-кадастрових книг Великодальницької сільської ради, в яких зазначено, що розмір земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 становить 0,15 га, з огляду на те, що Земельним кодексом України зазначену обставину не визначено в якості підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, зазначені обставини не були покладені в основу оскаржуваного рішення №193 від 23.11.2017 року, у зв'язку з чим відповідач, відповідно до статті 77 КАС України, не може посилатися на них, як на доказ правомірності свого рішення.

При цьому, з акту обстеження земельної ділянки від 16.08.2018 року, який був складений земельною комісією при здійсненні обміру земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, вбачається, що площа земельної ділянки, яку обробляє ОСОБА_1, складає приблизно 0,31 га (а.с. 119), тобто у більшому розмірі, ніж розмір земельної ділянки, що мала намір отримати позивачка в межах безоплатної приватизації.

Крім того, відповідно до відомостей з кадастрового плану, розробленого ТОВ «Центр Приватизації», вбачається що загальна площа вищезазначеної земельної ділянки складає 0,25 га (а.с. 54).

Суд також зазначає, що в матеріалах адміністративної справи наявні нотаріально засвідчені заяви суміжних із позивачем землекористувачів земельної ділянки, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо якої намагається отримати позивачка, зокрема ОСОБА_3 (власник земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2) та ОСОБА_2 (власник земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3), в яких ці особи зазначають, що до меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та якою фактично користується позивач, вони претензій не мають.

З огляду на зазначені обставини суд доходить висновку, що ОСОБА_1 мала всі законодавчі підстави для отримання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою:АДРЕСА_1 у розмірі 0,25 га (а.с. 56). Разом з тим відповідачем було неправомірно порушено її права та охоронювані законом інтереси.

Щодо рішення 15 сесії 7 скликання Великодальницької сільської ради №263 від 30.03.2018 року, яким позивачці було відмовлено у внесенні змін до рішення 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року, суд зазначає наступне.

Так, рішенням Конституційного суду у справі №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.1, 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого) дано офіційне тлумачення наведених положень стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни з будь-якого питання, що є компетенцією органу місцевого самоврядування.

У цьому рішенні Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 самостійно звернулась до Великодальницької сільської ради із заявою про внесення змін до рішення №193 від 23.11.2017 року. При цьому такі зміни не погіршували б її існуюче становище, а навпаки були спрямовані на покращення її прав, зокрема надання більшого розміру земельної ділянки в межах безоплатної приватизації земель комунальної власності.

Разом з тим, рішенням 15 сесії 7 скликання Великодальницької сільської ради №263 від 30.03.2018 року позивачці було відмовлено у внесенні змін до рішення 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року. (а.с. 58).

При цьому відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було зазначено жодної підстави для відмови у внесенні змін до рішення 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року.

З цього приводу суд не приймає до уваги посилання відповідача на витяг із протоколу засідання земельної комісії Великодальницької сільської ради від 23.03.2018 року №4, у якому позивачці було відмовлено у внесенні змін до рішення 13 сесії 7-го скликання Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року на підставі того, що за житловим будинком, де проживає ОСОБА_1 згідно виписки по ЗКК площа земельної ділянки становить 0,15 га, з огляду на те, що питання регулювання земельних відносин є виключною компетенцією сільської ради, рішення якої приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Крім того, як було зазначено судом, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Разом з тим такої підстави, яка була зазначена у протоколі засідання земельної комісії Великодальницької сільської ради від 23.03.2018 року №4 чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому обрання способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин визначається з урахуванням принципів адміністративного судочинства та змісту ст.ст. 2, 5, 245 КАС України.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Повноваження адміністративного суду у разі задоволення адміністративного позову визначені частиною 2 ст. 245 КАС України, згідно якої суд може прийняти рішення, зокрема про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Великодальницької сільської ради 13 сесії сьомого скликання №193 від 23.11.2017 року в частині надання ОСОБА_1 дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у розмірі 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; та визнання протиправним та скасування рішення Великодальницької сільської ради 15 сесії 7-го скликання № 263 від 30.03.2018 року в частині відмови ОСОБА_1 у внесенні змін до рішення Великодальницької сільської ради 13 сесії сьомого скликання №193 від 23.11.2017 року про надання ОСОБА_1 дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у розмірі 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим суд зазначає, що в іншій частині рішення Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017 року та №263 від 30.03.2018 року не впливають на права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування цих рішень в частині, що стосуються прав та інтересів інших осіб, задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 зобов`язати відповідача надати їй дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принцип верховенства права у національній правовій системі проявляється шляхом верховенства закону. Тобто верховенство права проявляється через верховенство правового закону - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

При розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Суд зазначає, що лише визнання протиправними та скасування рішень Великодальницької сільської ради 13 сесії сьомого скликання №193 від 23.11.2017 року та 15 сесії 7-го скликання № 263 від 30.03.2018 року в зазначеній судом частині не відновлює в повній мірі порушеного права позивача на прийняття відповідачем вмотивованого рішення щодо надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою, а породжує додаткові спори.

В даному випадку обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту прав позивача.

Застосовуючи механізм захисту права позивача та його відновлення, порушеного суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі поданої заяви від 13.09.2017 року та пакету документів, оскільки будь-яких перешкод для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, крім тих, які вже розглянуті судом, відповідачем не зазначено та судом не встановлено.

Покладення обов'язку на Великодальницьку сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додана квитанція №31608465 від 25.04.2018 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальній сумі 1409,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з Великодальницької сільської ради за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, який є відповідачем у справі.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 179-183, 192-194, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Великодальницької сільської ради (67668, Одеська область, Біляївський район, с. Великий Дальник, вул. Б.Хмельницького, 3), треті особи, які не заявляють самостійних вимог не предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 (АДРЕСА_3), ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Великодальницької сільської ради 13 сесії сьомого скликання №193 від 23.11.2017 року в частині надання ОСОБА_1 дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у розмірі 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати протиправними та скасувати рішення Великодальницької сільської ради 15 сесії 7-го скликання № 263 від 30.03.2018 року в частині відмови ОСОБА_1 у внесенні змін до рішення Великодальницької сільської ради 13 сесії сьомого скликання №193 від 23.11.2017 року про надання ОСОБА_1 дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у розмірі 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Великодальницьку сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Великодальницької сільської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого нею судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 409,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 26 листопада 2018 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.