Справа № 804/1832/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/1832/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року (головуючий суддя -Коренев А.О.) в адміністративній справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - Відповідач) з вимогами про:

- скасування постанови про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами від 18 вересня 2017 року № 189/4.1-10/588 у розмірі 384 000, 00 (триста вісімдесят чотири тисячі) гривень на ФОП ОСОБА_1;

- скасування постанови про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами від 18 вересня 2017 року № 189/4.1-10/590 у розмірі 96 000,00 (дев'яносто шість тисяч) гривень на ФОП ОСОБА_1

В обґрунтування позову Позивач зазначив про те, що оскаржувані постанови не ґрунтуються на вимогах закону, винесені Відповідачем за відсутності належних правових підстав та з грубим порушенням законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення (т. 1, а.с. 231-235).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржувані постанови, діяв в межах своїх компетенції і повноважень, обґрунтовано, оскільки позивачем, як до перевірки так і на вимогу щодо надання документів, відповідачу не було надано жодного документа, що підтверджував, або спростовував наявність трудових відносин.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку (т. 1, а.с. 240-244).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції мали місце: неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи та які суд визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Відповідачем - Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

В обґрунтування відзиву Відповідач зазначив про те, що постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.09.2017 року №189/4.1-10/588 та №189/4.1-10/590 є законними та обґрунтованими, складеними на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування.

В судовому засіданні представник Позивача просив суд задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Відповідно до наказу Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області від 23.08.2017 № 49-1 (т. 1, а.с. 103) та направлення від 23.08.2017 № 162 (т. 1, а.с. 104) головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні Мельничук Світланою Володимирівною в період з 28.08.2017 по 29.08.2017 проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 з питань оформлення трудових відносин, режиму роботи працівників та оплати праці.

Під час підготовки до проведення інспекційного відвідування, з метою отримання інформації щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, 28.08.2017 о 12-й годині здійснено виїзд за місцем розташування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_1, який належить ФОП ОСОБА_1 (належність кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 підтверджується фіскальним чеком, отриманим інспектором праці під час здійснення інспекційного відвідування) (т. 1, а.с. 131).

За результатами інспекційного відвідування був складений Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 189/4.1-10 (далі за текстом Акт №189/4.1-10) (т. 1, а.с. 107-123).

Згідно з висновками, викладеними в Акті № 189/4.1-10, встановлено порушення вимог чинного трудового законодавства (чч. 1, 3 ст. 24, ст. 57, ч. 2 ст. 65, ст. 95, ст. 96, ч. 2 ст. 97, чч. 1, 2 ст. 115, ч. 1 ст. 142 КЗпП України, ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 30, ст. 33 Закону України «Про оплату праці»), а саме:

- встановлено, що ОСОБА_3 згідно наказу від 23.08.2017 року за № 6К було прийнято 28.08.2017 p. на посаду офіціанта кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1, при цьому відсутнє повідомлення суб'єкта господарювання до органів Державної фіскальної служби до початку роботи працівника. У своїх письмових поясненнях офіціант ОСОБА_3 зазначив про те, що проходив стажування у ФОП ОСОБА_1

- зафіксовано факт виконання роботи, а саме: виготовлення кондитерських виробів двома працівниками. Обидва працівники були одягнуті в однакову спеціальну робочу форму. Одна з них ОСОБА_4 є працівником ФОП ОСОБА_1 (наказ про прийом на роботу від 07.02.2017 p. за № 1-К). У штатному розкладі наявна одна одиниця кондитера. Інша особа не представилась, надавати пояснення відмовилась. Таким чином, фізична особа, яка фактично виконує роботу кондитера, є неоформленим працівником ФОП ОСОБА_1, що порушує вимоги ч.1,3 ст. 24 КЗпП України.

- встановлено робітника, який здійснював прибирання території закладу та миття посуду. За поясненням ФОП ОСОБА_1 зазначена особа є працівником ТОВ «АЛЬТ-СТАНДАРТ» (87500, Донецька обл.., м. Маріуполь, проспект Миру, будинок 69, ). До перевірки було надано договір про надання послуг по прибиранню від 01.12.2016 р. з ТОВ «АЛЬТСТАНДАРТ» та акти про прийняття-передачу виконаних робіт, а саме: акт від 02.01.2017 p. на суму 10000 грн., акт від 01.02.2017 р. на суму 10000 грн., акт від 01.03.2017 p. на суму 10000 грн., акт від 03.04.2017 р. на суму 10000 грн., акт від 03.05.2017 p. на суму 10000 грн., акт від 01.06.2017 р. на суму 10000 грн., 03.07.2017 р. суму 10000 грн., 01.08.2017 р. на суму 10000 грн. Разом з цим, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) послуги по прибиранню не є видами господарської діяльності ТОВ «АЛЬТ-СТАНДАРТ». Крім того, до перевірки не було надано жодного документа на підтвердження фактичного виконання вищевказаного договору з клінинговою компанією, а саме: оплати за надані послуги відповідно до вищевказаних актів. Таким чином, фізична особа, яка виконувала функції прибиральниці та посудомийки, є неоформленим працівником, що порушує вимоги ч.1,3 ст. 24 КЗпП України.

- встановлено, що в приміщенні кухні знаходилась фізична особа у спеціальному одязі, яка виконувала роботу кухара. У штатному розкладі відсутня одиниця кухара. Дана фізична особа не представилась, надавати пояснення відмовилась. Таким чином, особа, яка фактично виконує роботу кухара, є неоформленим працівником ФОП ОСОБА_1, що порушує вимоги ч.1,3 ст. 24 КЗпП України.

- виявлено те, що з 07.02.2017 року посадові оклади не переглядалися та їх розмір залишався без змін для всіх працівників. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за липень 2017 року заробітна плата 3 працівникам не індексувалась, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 Вищевикладене свідчить про те, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги п.4 ПКМУ № 1078, ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці».

На підставі акта № 189/4.1-10 винесено припис № 189/4.1-10-140 від 29.08.2017 та постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 18.09.2017 року №189/4.1-10/588, №189/4.1-10/589, № 189/4.1-10/590.

Постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами №189/4.1-10/589 було виконано, та штраф у розмірі 3200, 00 (три тисячі двісті гривень) за порушення, передбачене абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, сплачено.

З постановами про накладання штрафу № 189/4.1-10/588 та № 189/4.1-10/590 від 18.09.2017 року позивач не погодився, у зв'язку з чим звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VIII; Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР; Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20 вересня 2007 року № 877-V; Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295.

Надаючи оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачена відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю.

Так, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі, зокрема, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недотримання встановлених законом гарантій та: пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України «Про військовий обов'язок і військову службу», «;Про альтернативну (невійськову) службу». «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - у десятикратному розмір: мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацам другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи зазначені у частині другій статті 265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Згідно з положеннями зазначеного вище пункту штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громадами.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами визначена Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20 вересня 2007 року № 877-V (далі за текстом - Закон України № 877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі за текстом - Порядок № 295), положення якого узгоджуються з нормами Закону № 877-V.

Щодо правомірності прийняття постанови від 18.09.2017 року №189/4.1-10/588 у цій справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормою частини 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України передбачено - працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачена абзацом 2 ч. 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, відповідно до якого, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що підставою притягнення підприємця до відповідальності є виявлення контролюючим органом факту фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Закон не містить відповідальності за не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зокрема не утворює складу правопорушення відповідальність й абзац 2 ч.2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Факт допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, відповідач має довести за допомогою доказів. Питання безпосереднього виконання роботи конкретної особи у конкретного суб'єкта господарської діяльності мало бути предметом детальної перевірки та об'єктивного дослідження відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо скасування постанови про накладення штрафу від 18 вересня 2017 року № 189/4.1-10/588, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування виявлених Відповідачем під час перевірки порушень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчезазначене.

Відносно працівника ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_3 встановлено наступне.

Згідно наказу від 23 серпня 2017 року за № 6К ОСОБА_3 було прийнято 28 серпня 2017 року на посаду офіціанта кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1, але відсутні повідомлення суб'єкта господарювання до органів Державної фіскальної служби до початку роботи працівника. Вказана обставина Позивачем не заперечувалась.

Крім того, у своїх письмових поясненнях офіціант ОСОБА_3 зазначив про те, що з 01 серпня 2018 року проходив стажування у ФОП ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 134).

Згідно приписів КЗпП України, робота з випробувальним терміном є формою трудових відносин, а відтак допуск ОСОБА_3 до роботи є порушення КЗпП України.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

При цьому в період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

З огляду на письмове пояснення ОСОБА_3 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 фактично допустив його до роботи без оформлення трудових відносин, що порушує вимоги ч. 1 та ч. З ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування найманого працівника.

Стосовно особи, яка здійснювала виготовлення кондитерських виробів на кухні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 колегією суддів встановлено наступне.

Під час виїзного інспекційного відвідування Відповідачем зафіксований факт виконання роботи, який підтверджується долученими до матеріалів фото, а саме: виготовлення кондитерських виробів двома працівниками, які були одягнуті в однакову спеціальну робочу форму.

Одна з зазначених осіб - ОСОБА_4 є працівником ФОП ОСОБА_1 (наказ про прийом на роботу від 07 лютого 2017 року № 1-К) та займає наявну у штатному розписі посаду кондитера (т. 1, а.с. 145).

Інша особа перевіряючому не представилась, надавати пояснення відмовилась.

Позивачем до суду першої інстанції було надано укладений цивільно-правовий договір № 4 від 21 серпня 2017 року (т. 1, а.с. 76-77) щодо проведення разового майстер-класу з виготовлення кондитерських виробів з фізичною особою ОСОБА_7.

Під час інспекційного відвідування даний договір надано не було та жодного посилання на нього, а ні зі сторони самої невстановленої особи під час розмови з інспектором праці, а ні зі сторони Позивача ФОП ОСОБА_1 здійснено не було.

На підтвердження виконання зазначеного договору Позивачем до матеріалів справи, також, були додані копії акту від 12.09.2017 року (т. 1, а.с. 78) та видаткового касового ордеру від 12.09.2017 року (т. 1, а.с. 79).

При цьому, Позивачем жодного документального підтвердження щодо перебування в приміщенні кухні саме зазначеної в договорі особи (ОСОБА_7), та виконання нею роботи на момент перевірки, надано не було.

З огляду на зазначене, посилання Позивача на вказані документи, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки відсутні підтвердження того, що особа, яка 28.08.2017 року знаходилась на кухні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 та здійснювала виготовлення кондитерських виробів була саме ОСОБА_7

Щодо робітника, який здійснював прибирання території закладу «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 та миття посуду, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно з поясненнями, наданими під час перевірки ФОП ОСОБА_1, зазначена особа є працівником ТОВ «АЛЬТ-СТАНДАРТ».

На підтвердження вказаного до перевірки було надано договір про надання послуг по прибиранню від 01.12.2016 р. з ТОВ «АЛЬТ-СТАНДАРТ» та акти про прийняття-передачу виконаних робіт, а саме: акт від 02.01.2017 р. на суму 10000 грн., акт від 01.02.2017 р. на суму 10000 грн., акт від 01.03.2017 р. на суму 10000 грн., акт від 03.04.2017 р. на суму 10000 грн., акт від 03.05.2017 р. на суму 10000 грн., акт від 01.06.2017 р на суму 10000 грн., 03.07.2017 р. на суму 10000 грн., 01.08.2017 р. на суму 10000 грн. (т. 1, 149-154), платіжне доручення №90 від 04.08.2017 року (т. 1 а.с. 74)

Колегія суддів критично ставиться до доводів Позивача та вважає, що наявні в матеріалах справи документи, на які посилається заявник в позовній заяві та в апеляційній скарзі, також не свідчать про залучення на виконання умов договору з ТОВ «АЛЬТ-СТАНДАРТ» в якості прибиральниці та посудомийки саме тієї особи, яка знаходилась на території кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 та виконувала роботи 28.08.2017 року.

В матеріалах справи відсутні документальні докази того, що саме тій особі, яка знаходилась 28.08.2017 року в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ТОВ «АЛЬТ-СТАНДАРТ» доручає виконувати у ФОП ОСОБА_1 ту чи іншу роботу.

Крім того, як видно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «АЛЬТ-СТАНДАРТ» (Код ) не надає клінінгових послуг.

Відносно фізичної особи у спеціальному одязі, яка виконувала роботу кухара на кухні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 встановлено наступне.

Під час перевірки ФОП ОСОБА_1 Відповідачем встановлено, що в приміщенні кухні знаходилась фізична особа у спеціальному одязі, яка виконувала роботу кухара. Дана фізична особа не представилась, надавати пояснення відмовилась.

Позивач наголошує на тому, що вказана особа була відвідувачем приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», з огляду на те, що ТОВ «Акцепт-Лайн» звернулось до ФОП ОСОБА_1 з проханням про надання можливості учням/слухачам, які перебувають на практиці у ТОВ «Акцепт-Лайн», відвідати приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» з метою ознайомлення з роботою кухні, що підтверджується листом від 03.07.2017 року №03/07 (т.1, а.с. 69).

При цьому, у листі ТОВ «Акцепт-Лайн» від 03.07.2017 року №03/07 не зазначено конкретного переліку осіб, які будуть направлені на відвідування кухні закладу Позивача та дати й часу такого відвідування, що свідчить про те, що вказаний лист не може бути належним доказом того, що особа, яка знаходилась на кухні та виконувала певну роботу не є працівником ФОП ОСОБА_1, а лише відвідує приміщення кафе з метою ознайомлення з роботою кухні.

Проте колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що на час перевірки зазначений лист Позивачем не надавався.

Крім того, Позивачем до матеріалів справи було додано письмову заяву ОСОБА_8 від 16.04.2018 року, в якій остання повідомляє про те, що їй 28.08.2017 року було дозволено ознайомитись з роботою кухні у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», а 20.09.2017 року вона була прийнята на роботу у ФОП ОСОБА_1 на посаду кухара-кондитера (т. 1, а.с. 165).

З аналізу даної заяви вбачається, що ОСОБА_8 28.08.2018 року мала бути присутня на кухні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» лише з метою ознайомлення з роботою кухні, у той час як, під час проведення перевірки 28.08.2018 року Відповідачем було зафіксовано факт безпосереднього виконання особою роботи кухара на кухні.

Крім того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції було встановлено, що Позивачем під час проведення перевірки не було надано документів, які б підтверджували право ОСОБА_8 знаходитись в приміщенні кухні, у тому числі дані про проходження медичного огляду, про проходження вступного інструктажу тощо.

Відповідно до п. 12 Порядку № 295 вимога інспектора праці про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов'язковою для виконання.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням відсутності належних доказів на підтвердження правомірності трудових відносин з зазначеними вище особами, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог Позивача щодо скасування постанови про накладення штрафу від 18 вересня 2017 року № 189/4.1-10/588.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо скасування постанови про накладення штрафу від 18 вересня 2017 року № 189/4.1-10/590, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування виявлених Відповідачем під час перевірки порушень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 29 Порядку № 295, заходи про притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Постанова про накладення штрафу № 189/4.1-10/590 винесена у зв'язку з не проведенням індексації заробітної плати 3 працівникам: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, що є порушенням ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

З фактом зазначеного порушення погодився представник Позивача в ході апеляційного розгляду справи.

Вищезазначене свідчить про порушення позивачем чинного законодавства про працю щодо здійснення індексації заробітної плати та правомірність дій відповідача в частині застосування штрафних санкцій за приписами абз. 4 ст. 265 КЗпП України відповідно до постанови № 189/4.1-10/590 від 18.09.2017 року в розмірі 96 000 грн.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що Відповідач за наслідками проведеного інспекційного заходу дійшов вірних висновків про порушення Позивачем вищеозначених норм законодавства та, відповідно, правомірно виніс постанови про накладення штрафних санкцій за їх допущення, що вказує на обґрунтованість відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 28 серпня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги заявника спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року у справі №804/1832/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 27 листопада 2018 р.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов