Справа № 815/5221/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5221/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С. Дата і місце ухвалення: 29.03.2018р., м.Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря: Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське шляхо-будівельне управління» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2018 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське шляхо-будівельне управління» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.09.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

06.10.2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Одеське шляхо-будівельне управління» звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.09.2017 року, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 107 190,58 грн. за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Одеське шляхо-будівельне управління» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на те, що визначені товариством самостійно у деклараціях з ПДВ суми податку на додану вартість були своєчасно сплачені до бюджету згідно платіжних доручень. Крім того, на думку апелянта, податковий орган має право застосовувати штраф згідно п.57.1 ст.57 ПК України лише у випадку затримки сплати суми грошового зобов'язання, зазначеної в платіжному дорученні, однак, такий штраф не може застосовуватись при виконанні п.9 ст.87 ПК України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків в рахунок погашення податкового боргу.

ТОВ «Одеське шляхо-будівельне управління» також вважає, що відповідач не мав права проводити камеральну перевірку з питань своєчасності сплати податку на додану вартість, оскільки відповідне право виникло у контролюючого органу лише з 01.01.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31.07.2017 року головним державним ревізором-інспектором відділу камеральних перевірок податкової звітності території обслуговування м. Одеси управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Дядик Т.М. було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податку на додану вартість ТОВ «Одеське шляхо-будівельне управління» на протязі звітного (податкового) періоду - грудень 2015-грудень 2016 року, за результатами якої складено акт від 31.07.2017 року №5218/15-32-12-12/36191005

В ході проведення перевірки головним державним ревізором-інспектором встановлено порушення ТОВ «Одеське шляхо-будівельне управління» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, пункту 203.2 статті 203 розділу V Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), на загальну суму 535952,90 грн.

Так, в акті перевірки зазначено, що товариством несвоєчасно сплачено самостійно визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість за деклараціями з ПДВ за листопад 2015 року (подану 18.12.2015 року № ), за лютий 2016 року (декларація від 21.03.2016 року № ), за березень 2016 року (декларація від 19.04.2016 року № ), за квітень 2016 року (декларація від 20.05.2016 року № ), за травень 2016 року (декларація від 17.06.2016 року № ), за червень 2016 року (декларація від 19.07.2016 року № ), за липень 2016 року (декларація від 16.08.2016 року № ), за серпень 2016 року (декларація від 15.09.2016 року № ), за вересень 2016 року (декларація від 18.10.2016 року № ).

Також, в акті перевірки зазначено дати фактичної сплати товариством визначених у деклараціях сум податкових зобов'язань з ПДВ, визначено кількість днів затримки сплати та вказано суму несвоєчасно сплаченого зобов'язання.

06.09.2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №, яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 107 190,58 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Одеське шляхо-будівельне управління» оскаржило його до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності оскаржуваного рішення відповідача, з огляду на наступне:

Відповідно до положень п.75.1 ст.75 ПК України (в редакції, що діяла на час проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час проведення перевірки) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Пунктом 76.1 статті 76 Податкового кодексу України визначено, що камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згідно п. 76.3 ст. 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З огляду на зазначені положення Податкового кодексу України, вірним є висновок суду першої інстанції стосовно необґрунтованості тверджень позивача про відсутність у податкового органу права на проведення камеральної перевірки своєчасності сплати самостійно визначених податкових зобов'язань з ПДВ за минулі періоди (2015-2016 роки), оскільки на момент проведення перевірки податковий орган був наділений повноваженнями проведення камеральної перевірки з цього питання. При цьому, з урахуванням строків давності, передбачених ст. 102 ПК України, камеральна перевірка може проводитись протягом 1095 днів з моменту, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації або з моменту її фактичного подання.

Таким чином, проведення в даному випадку податковим органом камеральної перевірки податкової декларації позивача з податку на додану вартість за листопад 2015 року, а також декларацій, поданих за період з лютого 2016 року по вересень 2016 року здійснено у відповідачем у відповідності до вимог Податкового кодексу України та у межах наданих повноважень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що і до внесення змін до Податкового кодексу України 01.01.2017 року податковий орган мав право проводити камеральні перевірки на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, в том числі і з питань своєчасності сплати визначених платником податків податкових зобов'язань.

Що стосується правомірності нарахування податковим органом згідно податкового повідомлення-рішення № від 06.09.2017 року штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до пп. 49.18.1 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених вказаним Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Статтею 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

У відповідності до ст.38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 57.1. ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених вказаним Кодексом.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що ним у визначені Податковим кодексом України строки було сплачено грошові зобов'язання з податку на додану вартість, визначені ним самостійно у поданих податкових деклараціях, згідно платіжних доручень, в яких вказано призначення платежу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Головне управління ДФС в Одеській області зазначило, що у зв'язку із наявністю у товариства податкового боргу, сплачені позивачем суми коштів зараховувались у рахунок погашення саме податкового боргу, а не поточних податкових зобов'язань, а тому твердження позивача про своєчасну сплату ним узгодженої суми грошових зобов'язань за податковими деклараціями з ПДВ за спірний період є необґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно даних підсистеми "Облік платежів" ІС «Податковий блок» код класифікації доходів бюджету 14010100 (податок на додану вартість з вироблених в України товарів (робіт, послуг) за підприємством ТОВ «Одеське шляхо-будівельне управління» з початку 2015 року рахувався податковий борг. Вказана інформація була підтверджена даними інтегрованої картки позивача - платника податків за 2015-2016 роки.

В свою чергу, пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов'язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, нормою п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України законодавець чітко встановив черговість спрямування коштів, сплачених платником податків, у разі наявності податкового боргу.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, у зв'язку із наявністю у позивача податкового боргу, податковий орган правомірно, відповідно до вимог Податкового кодексу України, здійснював зарахування коштів, сплачених товариством у рахунок погашення поточних податкових зобов'язань з ПДВ, у рахунок погашення податкового боргу, який виник раніше.

Пунктом 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У випадку перенаправления контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов'язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у платника податків виникає недоїмка за податковими зобов'язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України та у випадку несвоєчасного погашення якої, податковий орган нараховує штраф у розмірах, установлених ст. 126 Податкового кодексу України у залежності від терміну затримки.

При цьому, санкція норми ст. 126 Податкового кодексу України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов'язання безвідносно до підстав її виникнення.

Будь-яких винятків до випадків застосування контролюючим органом норм п. 87.9 ст. 87 стаття 126 Податкового кодексу України не містить.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі №815/5491/16.

Таким чином, порядок сплати чи погашення податкового боргу, у відповідності до приписів Податкового кодексу України, жодним чином не може скасовувати відповідальність, встановлену Податковим кодексом України, чи іншим чином впливати на застосування штрафних санкцій, визначених ст. 126 Кодексу, або позбавляти податковий орган повноважень щодо притягнення платника до відповідальності за податкове правопорушення.

З огляду на зазначене, необґрунтованими є твердження позивача про те, що законодавство наділило правом податковий орган застосовувати штраф до платника податку, згідно ст. 126 ПК України, у випадку несвоєчасної сплати суми грошового зобов'язання, проте не наділило правом застосовувати штрафи при виконанні п. 87.9 ст. 87 ПК України.

Отже, у зв'язку із наявністю у позивача податкового боргу, на погашення якого були направлені кошти, сплачені позивачем в рахунок поточних податкових зобов'язань, контролюючим органом було правомірно нараховано штраф за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань на підставі ст. 126 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення № від 06.09.2017 року є правомірним і скасуванню не підлягає.

За наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське шляхо-будівельне управління» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук