Справа № 820/1205/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2018 року

Київ

справа №820/1205/17

адміністративне провадження №К/9901/32783/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Тітова О.М. від 14 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Шевцової Н.В., суддів: Макаренко Я.М., Мінаєвої О.М. від 27 вересня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Афаліна» до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Афаліна» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач/Інспекція), в якому, з урахуванням ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року про залишення частини позовних вимог без розгляду, просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 22 липня 2016 року №, яким визначено суму грошового зобов'язання ТОВ «АФАЛІНА» з податку на додану вартість за основним платежем 266 328, 00 грн., за штрафними санкціями - 133 164, 00 грн.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки висновки податкового органу щодо нереального характеру господарських операцій позивача із контрагентами ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» та ТОВ «КОНФОРТ» спростовуються належним чином оформленими первинними документами.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року, позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 22 липня 2016 року №.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що відповідач не довів правомірність оспорюваного рішення, а відтак, позивач мав право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість від здійснення господарських операцій з його контрагентами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України й протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «АФАЛІНА» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по фінансово-господарським відносинам з ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» за червень 2015 року та з ТОВ «КОНФОРТ» за період липень, вересень 2015 року відповідачем складено акт від 06 червня 2016 року №2057, яким встановлено порушення ТОВ «Афаліна»: - пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет, у розмірі 266 328, 00 грн., в тому числі за червень 2015 року на 77 991, 00 грн., за липень 2015 року на 150 294, 0 грн., за вересень 2015 року на 38 043, 00 грн.; - статей 185, 187, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем неправомірно віднесено до складу податкових зобов'язань суму 178 413, 00 грн. та до складу податкового кредиту суму 178 413, 00 грн., в тому числі: за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2015року - 140 395, 00 грн., з 01 липня 2015 року по 31 липня 2015року - 12 710, 00 грн., з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року - 25 308, 00 грн.; - підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, статті 138, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень бухгалтерського обліку на загальну суму 1 331 639, 00 грн., та, як наслідок, занижено суму податку на прибуток в розмірі 239 695, 00 грн. у 2015 році.

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства зводяться до відсутності факту реального вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки відповідач на підставі аналізу баз даних контролюючих органів та податкової звітності щодо вказаних товариств дійшов висновку про неможливість виконання ними документально оформлених господарських операцій, враховуючи відсутність виробничих та трудових ресурсів у ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС», а також придбання та реалізації товарів ТОВ «КОНФОРТ» відмінної номенклатури.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 22 липня 2016 року: - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 266 328, 00 грн. за основним платежем, за штрафними (фінансовими) санкціями - 133 164, 00 грн., - № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» в розмірі 239 695, 00 грн. за основним платежем.

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 16 лютого 2017 року №3148/6/98-99-11-01-02-25 податкове повідомлення-рішення від 22 липня 2016 року № залишено без змін, податкове повідомлення-рішення від 22 липня 2016 року № скасовано.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ «АФАЛІНА» (покупець) та ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» (постачальник) укладено договір поставки від 27 травня 2015 року №27/05.

На виконання вказаного договору постачальником в період червня 2015 року було поставлено позивачу сплав алюмінієвий та кремній металевий на загальну суму 1 310 318, 40 грн., в т.ч. ПДВ - 218 386, 40 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000376 від 03 червня 2015 року, №РН-0000395 від 09 червня 2015 року, №РН-0000396 від 09 червня 2015 року, №РН-000447 від 16 червня 2015 року, №РН-000448 від 22 червня 2015 року, витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №310295 від 19 травня 2017 року, а також товарно-транспортними накладними №030601 від 03 червня 2015 року, №090603 від 09 червня 2015 року, №160602 від 16 червня 2015 року, №220601 від 22 червня 2015 року.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за товар, що підтверджується платіжними дорученнями №605 від 01 липня 2015 року, №205 від 01 липня 2015 року, №648 від 15 липня 2015 року, №649 від 15 липня 2015 року, №239 від 21 липня 2015 року, №672 від 21 липня 2015 року, №750 від 11 серпня 2015 року.

Також між позивачем (покупець) та ТОВ «КОНФОРТ» (постачальник) укладено договір поставки від 08 червня 2015 року №08/06.

На виконання вказаного договору постачальником в період липня, вересня 2015 року поставлено позивачу сплав алюмінієвий на загальну суму 1 358 129, 48 грн., у тому числі ПДВ - 226 354, 90 грн., що підтверджується видатковими накладними №0000098 від 09 липня 2015 року, №0000195 від 20 липня 2015 року, №204 від 17 вересня 2015 року, витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №310297 від 19 травня 2017 року, а також товарно-транспортними накладними №090702 від 09 липня 2015 року, №200701 від 20 липня 2015 року, №1709 від 17 вересня 2015 року.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за отриманий товар, що підтверджується платіжними дорученнями: №710 від 30 липня 2015 року, №250 від 31 липня 2015 року, №711 від 31 липня 2015 року, №724 від 04 серпня 2015 року, №262 від 11 серпня 2015 року, №751 від 11 серпня 2015 року, №773 від 17 серпня 2015 року, №775 від 17 серпня 2015 року, №784 від 19 серпня 2015 року, №787 від 19 серпня 2015 року, №790 від 20 серпня 2015 року, №822 від 27 серпня 2015 року, №934 від 28 вересня 2015 року, №980 від 05 жовтня 2015 року, №375 від 06 листопада 2015 року.

Суми податку на додану вартість за виданими постачальниками податковими накладними включено до податкового кредиту за відповідні періоди, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ, даним декларації з ПДВ за відповідні періоди.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Наведені у касаційній скарзі доводи відповідача зводяться до безпідставного неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у акті перевірки, а саме: щодо неможливості виконання господарських операцій ТОВ «КОНФОРТ», враховуючи зміст та специфіку операцій з придбання та реалізації ним товарів відмінної номенклатури у липні, вересні 2015 року, що встановлено контролюючим органом на підставі Єдиного реєстру податкових накладних вказаного контрагента.

10. У запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується та зазначає, що наданими під час судового розгляду справи належним чином оформленими первинними документами підтверджується реальне отримання позивачем товарів від його контрагентів, а посилання скаржника на податкову інформацію відносно контрагента ТОВ «КОНФОРТ» є необґрунтованими, оскільки позивач не може нести відповідальність за свого контрагента.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

11.2. Пункт 198.1 статті 198.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

11.3. Пункт 198.2 статті 198.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

11.4. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

11.5. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

12. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

12.1. Стаття 1.

12.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

12.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

12.2. Частина перша статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця (замовника) належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

14. Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

15. Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

16. Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час вирішення спору судом першої інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

17. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов'язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15 грудня 2017 року), в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

18. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

19. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені в акті перевірки та з приводу яких встановлено обставини у справі.

20. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо заниження податкових зобов'язань. Зокрема досліджено первинні документи, які є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

21. На час складання і видачі податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, знаходилися на обліку в контролюючому органі, мали статус платників ПДВ.

22. В межах операцій з придбання товару у зазначених контрагентів позивачем були оформлені карти складського обліку матеріалів, які відображають прихід сплаву алюмінієвого та кремнію технічного на склад від вказаних постачальників, та його наступний рух: або на виробництво продукції, або на наступний продаж контрагентам позивача, та містять наступну інформацію: номери та дати прибуткових накладних, за якими отримано ТМЦ від постачальників за внутрішньою нумерацією підприємства позивача, номери й дати видаткових накладних, за якими здійснюється відвантаження виготовленої продукції або сплаву алюмінієвого як товару, найменування постачальників сплаву та покупців (замовників) продукції, найменування матеріалу та готової продукції, кількість продукції, що відвантажується. Зазначені картки були підставою для списання матеріалу на виробництво продукції або відвантаження товару покупцям. В подальшому готова продукція (товар) відвантажувалась замовникові (покупцю), про що свідчать відповідні видаткові накладні (митні декларації), товарно-транспортні накладні, довіреності.

23. Що ж до посилань скаржника на неможливість реалізації контрагентом позивача товару, обумовленого договором поставки із позивачем лише з вказівкою на те, що в цей же період (липень, вересень 2015 року) він придбавав товар, відмінній від реалізованого позивачу, то, як зазначили суди, останні як такі самі по собі не можуть бути оцінені з правової точки зору як прийнятні.

24. Отже, в ході розгляду справи платником податків з огляду на приписи процесуального закону, що діяв на момент прийняття оскаржуваного рішення, підтверджено належними та допустимими доказами правомірність формування податкового кредиту за реально вчиненими господарськими операціями.

25. Касаційний суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем - суб'єктом владних повноважень, на якого положеннями частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, в ході розгляду справи не надано будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування відповідних податкових вигод.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

27. Враховуючи встановлені обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності беззаперечно свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

28. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд, враховуючи норми Податкового кодексу України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

29. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

30. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у справі №820/1205/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду