Справа № 759/10495/18
Суддя: Миколаєць І. Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/369/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (03115, АДРЕСА_1) до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві (місце знаходження: 03680, м.Київ, вул.Народного ополчення, 9), інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку № 1 УПП у м. Києві Ніколаєнко Ірини Сергіївни про скасування постанови про накладення правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

10.07.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду з позовом до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві (місце знаходження: 03680, м.Київ, вул.Народного ополчення, 9), інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку № 1 УПП у м. Києві Ніколаєнко Ірини Сергіївни, в якому просить: поновити строк на оскарження постанови, визнати дії інспектора протиправними, скасувати постанову про накладення правопорушення серії НК № 972085 від 13.05.2018 р. та закрити провадження по справі.

Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що 13.05.2018 року інспектором ДПП було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за те, що він керуючи автомобілем не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивач вважає дії відповідача протиправними, а винесену постанову відносно нього незаконною з наступних підстав: при складанні постанови не було роз'яснено позивачу його права та обов'язки; рішення прийнято передчасно, без надання можливості скористатися послугами фахівця у галузі права; докази , одержані з порушенням закону, судом не беруться до уваги; на позивача чинився фізичний тиск у вигляді того, що заламували руки і відібрали посвідчення водія; у даному випадку у інспектора поліції відсутні повноваження здійснювати контроль за наявністю полісів (договорів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, з огляду на вищезазначене позивач вважає, що відсутні підстави для прийняття постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення штрафу.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.07.2018 р. провадження у справі відкрито, справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Управління патрульної поліції у м. Києві Депатраменту патрульної поліції Рашевський В.В. через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в яких вважає, що викладені в позові твердження Позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також Поліса, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 126 КУпАП).

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Поліс пред'являється посадовим особам органів на їх вимогу (ч. 3 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, відсутність Полісу у водія виключає його право на керування транспортним засобом. З цього слідує, що Поліс може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керуванням транспортним засобом, а вищезазначені норми встановлюють повноваження працівника поліції щодо перевірки Поліса.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивачем 13.05.2018 вимог п. 2.1.ґ) ПДР, що виразилось у ненаданні для перевірки на вимогу працівника поліції Поліса, було розглянуто відповідачем на місці вчинення адміністративного правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз'яснено позивачу його права передбачені ст. 268 КУпАП таст. 63 Контитуції України.

Розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідач назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, та пояснив позивачу підставу зупинки, а також, що він уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, відповідач, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. (чотириста двадцять п'ять), що в межах санкції даної статті. Після чого у присутності позивача було винесено Постанову, з якою надалі позивача було повідомлено про порядок оскарження Постанови, та наслідки її невиконання, передбачені ст.ст. 307, 308 КУпАП.

Щодо підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП слід зауважити, що об'єктивну сторону даного адміністративного правопорушення встановлює не тільки факт відсутності у водія зазначених у статі документів, а також дії направлені на непред'явлення для перевірки таких документів уповноваженій особі.

Позивач визнає, що на вимогу поліцейського не надав Поліс, враховуючи те, що вважав, що поліцейський не має права вимагати в особи такий документ для перевірки.

Також, представник УПП у м. Києва ДПП звертає увагу на те, що відповідно до централізованої бази даних МТСБУ 13.05.2018 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу «Hyundai Sonata», номерний знак НОМЕР_1, не було застраховано.

Взявши до уваги викладене вище, відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а Постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією, отже позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

У відповідності до п.6 ч.6 ст.12 КАС України, справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до винесеної відповідачем Постанови, 13.05.2018 р. о

04 год 00 хв. водій ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata», номерний знак НОМЕР_1, по автодорозі «М-05 «Київ-Одеса 18 км», після зупинки транспортного засобу не мав при собі та на вимогу поліцейського не надав страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1.ґ) Правил дорожнього руху, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 10).

Суд, зважаючи на обов'язок доказування відповідачем у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зважаючи на встановлення презумпції вини відповідача вважає, що презумпція вини не є абсолютною, оскільки не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе та правосудне рішення, встановивши обставини справи.

Згідно з п.п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Так, ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР.

Підставою для зупинки транспортного засобу Позивача стало порушення ним вимог п. 2.1.ґ) ПДР.

Відповідно до п. 2.1.ґ) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі Поліс. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

У ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс).

Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також Поліса, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 126 КУпАП).

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Поліс пред'являється посадовим особам органів на їх вимогу (ч. 3 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, відсутність Полісу у водія виключає його право на керування транспортним засобом. З цього слідує, що Поліс може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керуванням транспортним засобом, а вищезазначені норми встановлюють повноваження працівника поліції щодо перевірки Поліса.

Згідно ст. 9 КУпПА адміністративним правопорушеням (проступком) визнається протиправна винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорущшення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд також виходить з норми ст. 252 КУпАП щодо оцінки доказів посадовою особою, яка оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно п. 2 розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція), постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачені, зокрема,

ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивачем 13.05.2018 вимог п. 2.1.ґ) ПДР, що виразилось у ненаданні для перевірки на вимогу працівника поліції Поліса, було розглянуто відповідачем на місці вчинення адміністративного правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз'яснено позивачу його права передбачені ст. 268 КУпАП та

ст. 63 Конституції України. Розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідач назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, та пояснив позивачу підставу зупинки, а також, що він уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, відповідач, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. (чотириста двадцять п'ять), що в межах санкції даної статті.

Позовна вимога про визнання протиправними дій інспектора при винесенні Постанови задоволення не підлягає, з огляду на те, що Інспектор патрульної поліції, який має спеціальне звання, відповідно до покладених на нього повноважень розглянув справу про адміністративне правопорушення та за результатами такого розгляду було винесено оскаржувану Постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи викладене, оскаржувані Постанову винесено у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі.

Оскільки позивач нічим не довів відсутність у своїх діях порушень Правил дорожнього руху України, не довів, що постанову про накладення адміністративного стягнення було складено з порушенням діючих норм законодавства, не надав суду належні докази, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 9, 19, 72, 77, 243, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ст.ст. 9, 126, 222, 251, 252, 258, 268, 276 Кодексу України про адміністративне правопорушення, ст.ст.23, 35 ЗУ «Про національну поліцію», ст. 16 ЗУ «Про Дорожній рух», суд

ВИРІШИВ:

Залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 (03115, АДРЕСА_1) до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві (місце знаходження: 03680, м.Київ, вул.Народного ополчення, 9), інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку № 1 УПП у м. Києві Ніколаєнко Ірини Сергіївни про скасування постанови про накладення правопорушення - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судовог орішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження у відповідний строк від дня вручення рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць