Справа № 810/2059/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2059/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до пункту 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" та зобов'язання призначити пенсію у розмірі 5 262,24 грн, та виплачувати її після зняття обмежень для виплат пенсії, які призначені відповідно до Закону України "Про державну службу" працюючим держслужбовцям, а також в разі звільнення позивача з державної служби або виходу на пенсію.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав порушення норм матеріального права, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх доводів позивача при розгляді справи, та порушено положення Конституції України.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а позов задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 13.06.2009 призначена пенсія за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" (в редакції від 16.12.1993 року №3723-ХІІ).

Позивач звернулась до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою від 02.03.2018 з проханням призначити конкретний розмір пенсії, обчислений відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу", а саме 5262,24 грн., що дорівнює 60 % від усіх видів оплати праці.

До заяви долучено довідку від 01.03.2018 №09-39/64 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та довідку від 01.03.2018 №09-39/65 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

В результаті розгляду заяви, Баришівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області надано відповідь листом від 15.03.2018 №19/Г-01, де вказано, що ОСОБА_2 вже перебуває на обліку та отримує пенсію за віком з 13.06.2009, та зазначено про неможливість здійснення перерахунків вже призначених пенсій державним службовцям, оскільки з 01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №899-VIII "Про державну службу", згідно якого втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723 ХІІ, окрім статті 37, яка застосовується для призначення пенсії державним службовцям.

Позивач, вважаючи таку відповідь протиправною та необґрунтованою, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачу вже призначена пенсія (за віком), а подальші зміни його пенсійного забезпечення можуть відбуватися виключно шляхом перерахунку пенсії або переведення з одного виду пенсії на інший, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Як вказано вище, з 13.06.2009 позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону України "Про державну службу" (в редакції від 16.12.1993 року №3723-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" (у редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Верховною Радою України 10.12.2015 прийнято новий Закон України "Про державну службу" № 889-VIII, який, у відповідності до пункту першого "Прикінцеві та перехідні положення" набирає чинності з 1 травня 2016 року та згідно пункту другого, припиняє дію Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, згідно із пунктом 10 "Прикінцеві та перехідні положення" цього закону, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Приписами статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення" закріплено, що пенсії за віком призначаються довічно, незалежно від стану здоров'я.

При цьому, позивач, звертаючись до Пенсійного органу, просить останнього здійснити призначення конкретного розміру пенсії на підставі пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу".

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вимоги ОСОБА_2 суперечать нормам чинного пенсійного законодавства, яким врегульовані вказані правовідносини.

В контексті положень закону, зокрема пенсійного законодавства, пенсії в Україні, при настанні певних юридичних фактів (вік, стаж, пільги тощо), призначаються лише в одноразовому порядку.

У разі виникнення необхідності у зміні певних складових пенсії або зміни її виду в цілому, законодавством передбачено лише два механізми - переведення з одного виду пенсії на інший (ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування") та перерахунок пенсії (ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Тобто, в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття перепризначення, повторного призначення або будь-якого іншого призначення пенсії, окрім поняття "призначення пенсії", яким є первинне та єдине її призначення, а всі подальші зміни та доповнення відбуваються виключно шляхом перерахунку або переведення.

У даному конкретному випадку, пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» вже була призначена позивачеві 13.06.2009, а відтак положення пункту 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Таку позицію підтвердив Кабінет Міністрів України у Постанові від 14.09.2016 №622, якою затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, у якому п.3 передбачено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону.

Враховуючи викладене, та те, що позивачу вже призначена пенсія (за віком), подальші зміни його пенсійного забезпечення можуть відбуватися виключно шляхом перерахунку пенсії або переведення з одного виду пенсії на інший.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належним чином обґрунтував правомірність своїх дій з посиланням на положення чинних нормативно-правових актів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є безпідставними, та правомірно відмовив у задоволенні позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 26.11.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук