Справа № 0440/5869/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2018 року Справа № 0440/5869/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування рішення, -
02.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 28.12.2015 р. про відмову ОСОБА_1, в призначенні державної соціальної допомоги особам з інвалідністю;
- зобов'язати Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради призначити ОСОБА_1, державну соціальну допомогу, як особі з інвалідністю згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 28.12.2015 р., про яке позивачу стало відомо 12.06.2018 р. з листа відповідача, вбачається, що позивачу було відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з огляду на те, що середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню забезпечення прожиткового мінімуму для сім'ї або некоректні вхідні дані. При цьому відповідач, посилаючись на п. 5 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 р. № 261, дійшов висновку, що для отримання права на державну соціальну допомогу інвалідам, крім того що позивач має бути визнана інвалідом в установленому порядку потрібно, щоб вона була малозабезпеченою особою в розумінні п. 3 Порядку. Даний висновок відповідача є хибним, оскільки норми Порядку не можуть встановлювати підстави призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам інакше, ніж це передбачено Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам». Оскільки останнім прямо не передбачена одночасна наявність двох ознак - інвалідності та малозабезпеченості заявника, оскаржуване рішення відповідача не грунтується на законі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
30.08.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.
Зауважив, що механізм надання державної допомоги особам з інвалідністю регулюється Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» та Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 року № 261. Відповідно до пункту 5 зазначеного Порядку, право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам мають особи, що одночасно відповідають таким умовам:
1) особи, які досягли віку 65 років і не мають права на пенсію відповідно до законодавства або яким установлено інвалідність в установленому порядку;
2) не одержують пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», та допомогу, що призначається відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям - інвалідам»;
3) є малозабезпеченими особами (крім інвалідів І групи).
ОСОБА_1 12.11.2015 року звернулась до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради з заявою про призначення допомоги інвалідам II групи та надала декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги за період з 01.05.2015 року по 31.10.2015 року. За даною заявою та декларацією про доходи, рішенням управління від 28.12.2015 року заявниці було відмовлено у призначенні державної допомоги інвалідам II групи, у зв'язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід за період з 01.05.2015 року по 31.10.2015 року перевищує прожитковий мінімум, визначений для осіб, які втратили працездатність, відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік».
01.10.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому він зазначає, що наявна у відзиві аргументація зводиться до перелічування норм Порядку та не містить тлумачення норм ст. 4. В той же час, на думку позивача, відповідач проігнорував норми ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», якою не передбачено одночасну наявність умов, зазначених у Порядку.
08.10.2018 року відповідачем надано до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких він зазначає, що позивач стверджує, що відповідач виніс оскаржуване рішення керуючись виключно підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 року № 261. Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради заперечує дане твердження позивача, оскільки механізм надання державної допомоги особам з інвалідністю регулюється Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», абзацем 6 статті 4 даного закону встановлено, що призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.08.2015 року ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності.
12.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг та надала декларацію про доходи та майновий стан, довідку про склад сім'ї.
28.12.2015 року Управлінням соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради прийняте рішення про відмову у призначенні соціальної допомоги, у зв'язку із тим, що середньомісячний сукупний дохід перевищує рівень забезпечення прожиткового мінімуму сім'ї.
Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради листом від 03.10.2017 року № 06-11/847 на зверненя позивача щодо відмови в призначенні пенсії повідомило, що позивач за розрахунком не є малозабезпеченою особою, оскільки середньомісячний сукупний дохід за період з 01.05.2015 року по 31.10.2015 року становив 1099 грн. 69 коп., а прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у 2015 році встановлено - 1074 грн. 00 коп.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» (у редакції чинній на чис виникнення спірних правовідносин), державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» (у редакції чинній на чис виникнення спірних правовідносин), громадяни України, які досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону або є інвалідами і не одержують пенсію та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» (у редакції чинній на чис виникнення спірних правовідносин), державна соціальна допомога згідно із цим Законом призначається особі, яка: досягла віку, встановленого статтею 1 цього Закону та не має права на пенсію відповідно до чинного законодавства або визнана інвалідом в установленому порядку.
У відповідності до вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» ( у редакції чинній на чис виникнення спірних правовідносин), призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статей 4 і 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 2 квітня 2005 р. № 261 «Про затвердження Порядоку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд» (далі - Порядок № 261).
Пунктом 1 Порядку № 261 (у редакції чинній на чис виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей Порядок визначає умови призначення, надання і виплати:
державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам;
державної соціальної допомоги на догляд.
Згідно пункту 5 Порядку № 261 ( у редакції чинній на чис виникнення спірних правовідносин), право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (далі - соціальна допомога) мають особи, що одночасно відповідають таким умовам:
1) особи, які досягли віку 63 років і не мають права на пенсію відповідно до законодавства або визнані інвалідами в установленому порядку.
2) не одержують пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", та допомогу, що призначається відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам";
3) є малозабезпеченими особами (крім інвалідів I групи);
Отже, норми Порядку № 261 прийняті відповідно до статей 4 і 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", і визначають порядок та умови призначення, і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам.
Таким чином, інвалідам державну соціальну допомогу може бути призначено у випадку відповідності такої особи вимогам пункту 4 Порядку № 261, а саме, така особа не повинна одержувати пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", та допомогу, що призначається відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", а також повинна бути малозабезпеченою особою.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 261 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до малозабезпечених осіб, що мають право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державну соціальну допомогу на догляд, належать особи, середньомісячний сукупний дохід яких за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням допомоги, не перевищує прожитковий мінімум, визначений для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 261 (у редакції, чинній на чис виникнення спірних правовідносин), для визначення права на соціальну допомогу застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено з 1 вересня 2015 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 1074 грн. 00 коп.
Пукнтом 26 Порядку № 261 (у редакції чинній на чис виникнення спірних правовідносин) передбачено, що середньомісячний сукупний дохід особи для визначення права на призначення соціальної допомоги та допомоги на догляд обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу сім'ї на кількість членів сім'ї, які включаються до її складу.
До складу сім'ї включаються: чоловік, дружина, діти, які перебувають на їх утриманні, віком до 18 років; діти - студенти вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації та професійно-технічних навчальних закладів з денною формою навчання віком до 23 років, які не мають власних сімей, у тому числі ті, що одержують стипендію, незалежно від того, де вони проживають (разом з батьками чи перебувають на навчанні в іншому населеному пункті); особи, шлюб яких не зареєстровано, якщо вони разом проживають та ведуть спільне господарство; усиновлені діти, які проживають з усиновителями.
Отже, для призначення соціальної допомоги сукупний дохід сім'ї особи з інвалідністю у 2015 році повинен був становити не більше ніж 1074 грн. 00 коп. на кожного члена сім'ї.
Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач не є малозабезпеченою особою, оскільки дохід середній дохід одного члена сім'ї на місяць перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлений у листопаді 2015 року (1074 грн. 00 коп.).
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у листопаді 2015 року не мала права на отримання державної соціальної допомоги, оскільки не відповідала умовам, встановленим для осіб з інвалідністю другої групи відповідно до пункту 5 Порядку № 261 (у редакції, чинній на чис виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин суд вважає, що позивач не довів, що у спірних відносинах відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник