Справа № 826/12976/17
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Бродацькій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коровайко Оксани Сергіївни, державного реєстратора прав на нерухоме майно управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кадури Ольги Олексіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила:

- визнати нечинним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління у місті Києві Коровайко О.С., індексний номер 27216594 від 17.12.2015 р. про державну реєстрацію змін права власності ОСОБА_5 на об'єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об'єкта - НОМЕР_1;

- визнати нечинним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві Кадури О.О., індексний номер 29303335 від 18.04.2016 р. про державну реєстрацію змін права власності ОСОБА_5 на об'єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об'єкта - НОМЕР_1.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 30.11.2015 ОСОБА_5 звернулася до державного реєстратора прав Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коровайко Оксани Сергіївни про внесення змін до реєстраційного запису в зв'язку з проведеною реконструкцією належної їй частини домоволодіння. Рішенням державного реєстратора (індексний номер 27216594) від 17.12.2015 було змінено реєстраційний запис - житлова площа (кв.м.): 62.3 змінено на Загальна площа (кв.м.): 170,3, житлова площа (кв.м.): 115. При цьому, одночасно було видалено свідоцтво про право на спадщину (№ 565 від 26.07.2013) та додано свідоцтво про право власності (№50158936 віл 17.12.2015). В реєстраційній справі ОСОБА_5 знаходиться декларація про готовність до експлуатації об'єкта від 15.10.2015 № KB 93, Технічний паспорт від 17.10.2014 та дві заяви датовані 12.02.2014 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про надання згоди на реконструкцію будинку. Водночас, як наголошує позивач, ОСОБА_7 не могла подати таку заяву 12.02.2014, оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та і сама заява містить помилку в розмірі частки частка в будинку по АДРЕСА_1 складає лише 1/5), а не 1/3 як зазначено в заяві. Крім того, позивач вказує, що її батько ОСОБА_8 не подавав таку заяву, оскільки ОСОБА_5 ніколи до нього не зверталася і така заява містить помилку в розмірі частки (частка позивача в будинку по АДРЕСА_1 складає лише 1/5), а не 1/3 як зазначено в заяві.

Позивач наголошує, що за життя її батько ОСОБА_8 не укладав з ОСОБА_5 договору про поділ спільного майна, договору про виділ у натурі частки із спільного майна або ж договору співвласників про розподіл часток у спільній власності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2018 року закрито провадження у справі №826/12976/17. Попереджено позивача, що повторне звернення до адміністративного до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції закрив провадження у справі, оскільки позовні вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень; далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Ураховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, судова колегія, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Виходячи з наведеного, судова колегія погоджуєжться з висновокм суду першої інстанції про те, що цей спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2018 р. у справі № 826/7122/15.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 та 17 квітня 2018 року (справи № 11-96апп18 (№ 826/366/16) та № 11-192апп18 (№ 815/6956/15) відповідно).

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 312, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 27 листопада 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук