Справа № 813/1308/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/317/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 813/1308/18 (час прийняття 15:23 год., м. Львів, головуючий суддя Сподарик Н.І., повний текст складений 11 червня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України , за участю третьої особи на стороні відповідача , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління поліції охорони у Львівській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

10 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України: а) щодо неприйняття рішення про призначення йому (ОСОБА_1) одноразової грошової допомоги у разі установлення І-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої ст. 23 Закону України ,,Про міліцію" та Постановою КМ України від 21.10.2015 року №850 ,,Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції"; б) ненарахування та невиплати йому вказаної одноразової грошової допомоги; в) повернення матеріалів про призначення йому вказаної одноразової грошової допомоги.

Крім того, позивач просив збов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення йому (ОСОБА_1.) одноразової грошової допомоги у разі установлення І-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої ст.23 Закону України ,,Про міліцію" та Постановою КМ України від 21.10.2015 року №850 ,,Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", у розмірі 421 000,00 грн., а також здійснити нарахування (розрахунок) та виплату йому (ОСОБА_1.) вказаної одноразової грошової допомоги у розмірі 421 000,00 грн..

Рішенням від 05 червня 2018 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі установлення І-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої ст.23 Закону України ,,Про міліцію" та Постановою КМ України від 21.10.2015 року №850 ,,Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Також суд зобов'язав Міністерство внутрішніх справ України прийняти відповідне рішення за результатами висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги працівнику міліції у разі поранення або встановлення інвалідності, згідно із Законом України ,,Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-ХІІ, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №850.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його протиправним та підлягаючим скасуванню.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що здійснення в установленому законодавством порядку виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або настання інвалідності працівника міліції охорони належить до повноважень поліції охорони, як правонаступників державної служби охорони, оскільки згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1139 органи поліції охорони є правонаступниками Департаменту державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України та його територіальних підрозділів.

У Державному бюджеті України видатки на забезпечення діяльності Державної служби охорони та його структурних підрозділів для МВС додатково не передбачені. Урахування в бюджеті МВС витрат на виплату зазначеної вище допомоги колишнім працівникам Державної служби охорони призведе до порушення бюджетного законодавства.

Таким чином, відповідач акцентує увагу на тому, що МВС України є неналежним відповідачем у справі, оскільки фінансування МВС України на потреби Поліції охорони (Державної служби охорони) законодавством не передбачене. Фінансування Поліції охорони здійснюється на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами за організацію і надання послуг з охорони за договорами та інших надходжень, передбачених законодавством.

Пунктом 27 Положення про Державну службу охорони при МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 615 (у редакції постанови Кабінету міністрів України від 15.08.2001 № 1053) зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 № 1251, установлено, що Державна служба охорони здійснює в установленому законодавством порядку виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або настання інвалідності працівника міліції охорони за рахунок коштів, що надходять від виконання договорів.

Тобто, фінансування видатків на виплату зазначеної допомоги з державного бюджету не передбачалось та не здійснювалось. Тому відсутні підстави для здійснення будь-яких виплат працівникам міліції охорони за рахунок коштів державного бюджету.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що покриття витрат на виплату одноразової грошової допомоги позивачу має здійснюватися поліцією охорони за рахунок власних джерел надходжень, а також через ПАТ ,,УОСК".

Крім того, суд зобов'язав МВС України прийняти певне рішення, що є прямим втручанням в дискреційні повноваження.

За таких обставин відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого позивачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується записами в трудовій книжці.

22 червня 1998 року позивач був звільнений з органів внутрішніх справ, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років з посади молодшого інспектора охорони МВДСО при Залізничному РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, мав спеціальне звання - прапорщик міліції.

13.10.2017 року Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи встановив позивачу І групу інвалідності, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС, що стверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 383614 від 13.10.2017.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №002638 від 13.10.2017, позивачу було встановлено 80 % втрати працездатності.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 286 від 08.07.1998 року Військово-лікарською комісією ГУМВС України у Львівській області за результатами огляду встановлено, що захворювання позивача пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Після встановлення І-ї групи інвалідності ОСОБА_1 звернувся до Голови ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони ГУМВС у Львівській області з заявою про призначення одноразової грошової допомоги, у зв'язку з отриманням інвалідності.

Ліквідаційна комісія Управління Державної служби охорони ГУМВС України у Львівській області надала висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності, згідно із Законом України від 20.12.1990 № 565-ХІІ ,,Про міліцію" (із змінами), із змісту якого встановлено, що призначена одноразова грошова допомога ОСОБА_1 складає 421000, 00 грн. Надалі матеріали про виплату позивачу одноразової грошової допомоги були направлені на розгляд в Департамент фінансово-облікової політики МВС України.

Листом від 02.03.2018 № 15/2-790 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повідомив, що вказані документи повернуто на адресу Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони ГУМВС України у Львівській області без розгляду з роз'ясненням, що одноразова грошова допомога колишнім працівникам Державної служби охорони повинна здійснюватися Департаментом поліції охорони Національної поліції України, як правонаступником з дотриманням визначеного законодавством порядку фінансування, за рахунок власних джерел надходжень.

Листом від 26.03.2018 № 12/1-16 Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України у Львівській області повернуло позивачу документи для призначення одноразової грошової допомоги та проінформовано, що такі направлялися Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України у Львівській області до Міністерства внутрішніх справ України та були повернуті без розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій Міністерства внутрішніх справ України щодо нерозгляду по суті матеріалів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №850 й повернення відповідних матеріалів позивачу, оскільки спосіб, у який УМВС України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням І групи інвалідності, без прийняття відповідного рішення Законом №565-ХІІ та Порядком №850 не передбачено.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності міліції України, а також порядок проходження служби в міліції визначав Закону України ,,Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, який втратив чинність з 07.11.2015 року на підставі Закону України ,,Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02.07.2015 року.

Частиною 6 ст. 23 Закону України ,,Про міліцію" (чинного на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до абзацу 3 пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України ,,Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України ,,Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України ,,Про Національну поліцію".

На виконання приписів ст. 23 Закону України ,,Про міліцію' Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Пунктом 7 Порядку № 850 визначений перелік документів, які працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби.

Згідно з п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (пункти 9, 10 Порядку № 850).

На підставі викладеного колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що у відповідності до приписів Порядку № 850 саме до компетенції МВС України належить право прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги, яка виплачується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що відповідно до вимог п. 7 Порядку № 850 позивач після встановлення йому 1-ої групи інвалідності подав до Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням 1-ої групи інвалідності, копію Довідки до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 383614 від 13.10.2017, Довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 12 ААА № 002638 від 13.10.2017, копію Свідоцтва про хворобу № 286 від 08.07.1998, копію паспорта, копію Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копію пенсійного посвідчення, картку реквізитів банківського рахунку для перерахування одноразової грошової допомоги.

Таким чином, ОСОБА_1 подав вичерпний перелік документів, передбачений Порядком № 850, для отримання грошової допомоги у зв'язку з установленням 1-ої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Оскільки МВС України в порушення п. 9 Порядку будь-якого рішення за результатами розгляду заяви позивача не прийняло, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності дій Міністерства внутрішніх справ України в частині неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Аналогічних висновків дійшов Львівський апеляційний адміністративний суд в постанові від 24 липня 2018 року у справі № 876/5095/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 813/1308/18.

Відповідно до ч.4 ст. 245 КАС України суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно цієї норми такі повноваження суд реалізує в разі встановлення факту порушення прав, свобод та інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який б гарантував повний захист прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Слід зазначити, що на законодавчому рівні поняття ,,дискреційні повноваження" суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Верховного Суду від 11 квітня 2018 року № 806/2208/17).

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року (справа №807/3072/14), а відповідно до ч.5ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду.

На підставі вище викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача в апеляційній скарзі про втручання суду у повноваження суб'єкта владних повноважень є необґрунтованими, оскільки втручання належить відрізняти від судового захисту шляхом зобов'язання виконати обов'язок.

Позивач надав відповідачу усі необхідні документи для прийняття відповідного рішення, а тому суд першої інстанції правомірно зобов'язав МВС прийняти відповідне рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі установлення І-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 813/1308/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року.