Справа № 807/339/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1213/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Рибачука А.І.

за участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства Фірма «Глобус» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Маєцька Н.Д.,

час ухвалення рішення - 15:54:17,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 29 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2018 року Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з адміністративним позовом до Приватного підприємства Фірма «Глобус», в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 40558,58 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач не сплатив адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2017 році у розмірі 40485,71 грн та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 72,87 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів. Доказів того, що підприємство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України позивачем не надано.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що до компетенції служби зайнятості не входять обов'язки щодо пошуку працівників на вимогу роботодавця. Також, звіти №3-ПН, які подані відповідачем є звітами старої форми, а наявність вакантних місць не зайнятих інвалідами є підставою для сплати підприємством, установою, організацією адміністративно-господарських санкцій.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 23 січня 2018 року ПП "Глобус" подало до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт за формою № 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік.

Відповідно до рядка 01 звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 21 особу. Згідно рядка 03 звіту, кількість осіб з інвалідністю, які повинні працювати на підприємстві відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить - 1 особа. Згідно рядка 02 звіту на підприємстві протягом 2017 року середньооблікова кількість осіб з інвалідністю становила 0 осіб.

Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за результатами звіту зроблено висновок, що відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, як це передбачено ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

За розрахунком позивача розмір адміністративно-господарських санкцій, що підлягає стягненню з ПП "Глобус", становить 40485,71 грн. та пеня 72,87 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, не забороненою законом.

Згідно із ч. 3 ст. 18 вказаного Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 того ж Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно із ч. 9 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

З вищенаведеного слідує, що норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю має розраховуватися виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання вищевказаної норми, наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в який внесено зміни згідно Наказу № 1476 від 02 грудня 2016 року «Про внесення змін до наказу Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316» .

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку форма 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Згідно із розділами ІІ-ІІІ того ж Порядку у розділі I форми № 3-ПН відображаються основні дані про вакансії. У графі А вказується порядковий номер запису. Під одним порядковим номером наводяться дані про загальну кількість вакансій за однойменними професіями з однаковими даними щодо оплати праці та місця проведення робіт. В інших випадках дані про вакансії відображаються під окремими порядковими номерами. У графі 1 зазначається найменування професії (посади) відповідно до чинного Національного класифікатора України „Класифікатор професій". У графі 2 наводиться кількість вакансій, що відповідають даним, відображеним у графах 1, 3, 4, 5, 6. У графі 3 відображається розмір заробітної плати з урахуванням основної заробітної плати, премій, надбавок, інших заохочувальних і компенсаційних виплат. У графі 4 зазначається виключно розмір основної заробітної плати. У графі 5 вказується місце проведення робіт (область, район, місто, район у місті, селище, село). У графі 6 робиться запис „так", якщо у розділі ІІ форми № 3-ПН надано додаткові коментарі, або запис „ні", якщо таких коментарів не надано. За наявності у роботодавців коментарів до вакансії заповнюється розділ ІІ, у якому відображаються порядковий номер відповідного запису в розділі І, а також характеристики вакансій (умови праці, розмір заробітної плати та вимоги до претендентів). У пункті 1 зазначається порядковий номер відповідного запису з розділу І та вказується кількість вакансій. У пункті 2 наводиться загальна кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України „Про зайнятість населення"), яких роботодавець може працевлаштувати. За бажанням роботодавця може проводитись деталізація категорій претендентів на вакансію з урахуванням категорій громадян, перелік яких наведений у статті 14 Закону України „Про зайнятість населення", а також внутрішньо переміщених осіб. У пункті 3 зазначаються завдання, обов'язки, наводиться стислий опис робіт, які має виконувати працівник на робочому місці, а також зазначаються інші коментарі (за потреби). У пунктах 4-6 із запропонованого переліку вибираються відповідно режим роботи, характер виконуваної роботи, умови праці та ставляться відповідні відмітки. У пункті 7 із запропонованого переліку вибираються додаткові відомості щодо вакансії та ставляться відповідні відмітки. У пунктах 8, 9 із запропонованого переліку вибираються відповідно освітні, освітньо-кваліфікаційні рівні, наукові ступені та ставляться відповідні відмітки. У пункті 10 зазначаються спеціальність (спеціалізація) та/або галузь знань, професійна кваліфікація. У пункті 11 вказується стаж роботи (в роках). У пункті 12 зазначаються у довільній формі вимоги роботодавця стосовно додаткових умінь, знань, навичок.

З матеріалів справи слідує, що поданий відповідачем звіт форми № 3-ПН містить тільки інформацію про вакансії та поданий у довільному порядку. Також, вказаний звіт є звітом не чинної форми, тобто не враховано зміни, які було внесено Наказом № 1476 від 02 грудня 2016 року «Про внесення змін до наказу Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316».

Однак, суд першої інстанції помилково не звернув увагу на форму поданого відповідачем звіту та той факт, що подаючи такий звіт відповідач свідомо не виконував свої обов'язки належним чином.

Також, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач щомісячно створював нові робочі місця для осіб з інвалідністю, як передбачено вищевказаним Порядком.

Стосовно долучених відповідачем звітів форми 3-ПН, поданих у листопаді 2017 року та у січні 2018 року, та листів від 18 січня 2017 року № 005 та від 16 листопада 2017 року № 047, направлених Свалявському РЦЗ з проханням направити на роботу інваліда(а.с.20-21,31-34).

Колегія суддів вважає, що звіт форми 3-ПН, поданий у січні 2018 року, не є належним доказом у даній справі, оскільки спірні правовідносини стосуються не виконання відповідачем нормативу з працевлаштування інвалідів у 2017 році, а не у 2018 році.

Згідно листа від 18 січня 2017 року № 005 відповідач просить Свалявський РЦЗ направити на роботу інваліда, чим підтверджує, що на підприємстві є вакантні робочі місця для працевлаштування інвалідів, однак звіт за формою № 3-ПН поданий лише у листопаді 2017 року.

Крім цього, відсутні докази, що відповідачем вживались додаткові заходи щодо пошуку інвалідів для працевлаштування шляхом розміщення у засобах масової інформації оголошень про працевлаштування інвалідів на своєму підприємстві.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про формальне подання звітів до державної служби зайнятості з порушенням чинного законодавства.

Колегія суддів вказує на те, що до обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, відноситься також обов'язок надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації такого працевлаштування.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка викладена в постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 803/1559/13-а та від 26 вересня 2018 року у справі № 2а-9953/09/0470.

Отже, виходячи зі змісту фактичних обставин справи слідує, що відповідач не вжив всіх заходів для створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, як і не виконав обов'язку щомісячно інформувати державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інваліда.

За правилами, визначеними ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою ст. 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені ст. 250 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що відповідачем у 2017 році не було вжито всіх передбачених законом та нормативно-правовими актами заходів спрямованих на забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, внаслідок чого ним не виконано встановлений Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" норматив по працевлаштуванню інвалідів та в строк до 15 квітня 2018 року, не сплачено адміністративно-господарські санкції за робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів і не зайняті інвалідами, а тому позовні вимоги Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 40558,58 грн. є обґрунтованими.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити повністю.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі № 807/339/18 - скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства Фірма «Глобус» на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 40485,71 грн та пеню у розмірі 72,87 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.