Справа № 808/4055/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2018 року м. Дніпросправа №808/4055/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року (суддя Лазаренко М.С., м. Запоріжжя)

у справі №808/4055/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 31 серпня 2017 року, винесені Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року адміністративний позов задоволено, а саме визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 31.08.2017 року № та №.

Рішення мотивовано тим, що факт вчинення порушення, за яке до позивача було застосовано штрафні санкції, не підтверджується належними доказами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у клопотанні про допит ревізорів, які проводили перевірку. Також відповідач вказує, що викладені у відповідному акті перевірки факти позивачем спростовано не було. Суд першої інстанції, за посиланнями скаржника, зайняв однобоку позицію, тобто прийняв до уваги лише голослівні пояснення позивача про те, що акт перевірки є неправдивим і порушення не було. Відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник скаржника (відповідача) просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши дотримання судом норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до матеріалів справи 26 липня 2017 року посадовими особами Головного управління ДФС у Запорізькій області на підставі наказу №1889 від 26 липня 2017 року та направлень №875, №876 від 26 липня 2017 року було проведено фактичну перевірку торгового павільйону, розташованого за адресою: м. Приморськ, вул. Курортна (територія центрального пляжу), який належить позивачу.

Результати проведеної перевірки оформлено актом №0393/08/01/40/НОМЕР_1 від 27 липня 2017 року.

Відповідно до змісту зазначеного акту перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем:

- частини 6 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва й обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме продаж суб'єктом господарювання, який не має статусу закладу ресторанного господарства (громадського харчування) алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці;

- частини 13 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва й обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме роздрібну торгівлю алкогольними напоями без ліцензії.

31 серпня 2018 року на підставі акта перевірки №0393/08/01/40/НОМЕР_1 від 27 липня 2017 року відповідачем по відношенню до позивача прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 17000,00 грн. та №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 6800,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення є оскаржуваними рішеннями суб'єкта владних повноважень.

В контексті обґрунтування апеляційної скарги суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що підставою пред'явленого адміністративного позову є, зокрема, посилання на те, що позивачем не здійснювалась реалізація алкогольних напоїв, факт реалізації не відповідає дійсності і, як зазначає позивач, не знаходить жодного підтвердження.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Поряд із цим, відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що в повній мірі відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб'єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, відбувається з урахуванням того, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Даний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 серпня 2018 року у справі №826/6382/17 (адміністративне провадження №К/9901/42163/18).

Крім того, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Коробов проти України», «Федорченко та Лозенко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» та «Авшар проти Туреччини» зазначено, що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на викладене, на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, у даній справі покладено обов'язок доведення правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначив, що враховуючи заперечення факту реалізації пива та відсутність будь-яких розрахункових документів на підтвердження такої реалізації, неможливо достовірно встановити факт реалізації саме алкогольного напою та встановити, що містилось в пластиковому бокалі ємністю 0,5 л., оскільки в адміністративних матеріалах відсутні висновки експертних установ щодо вмісту пластикового бокалу, який начебто був реалізований. Матеріали справи не містять доказів притягнення позивача до адміністративної відповідальності за продаж алкогольних напоїв без наявності ліцензії.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає, що викладене в акті перевірки, з урахуванням підстав адміністративного позову, перебуває в межах розумного сумніву та вимагає надання відповідачем достатніх доказів, що забезпечать можливість дійти висновку про наявність відповідних обставин, які покладені в обґрунтування оскаржуваних рішень. При цьому ненадання податковим органом достатніх доказів в свою чергу вказує на наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином покладення на відповідача обов'язку доведення факту порушень з боку позивача, які заперечуються останнім, узгоджується із приписами норм процесуального права, практикою Європейського суду з прав людини, висновками Верховного Суду і, в контексті обґрунтування апеляційної скарги, не є порушенням принципу рівності та змагальності сторін.

Стосовно посилань відповідача на те, що представник останнього в ході розгляду справи в суді першої інстанції заявляв клопотання про виклик ревізорів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції зазначає, що учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Так, положеннями частин 2, 3 статті 92 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у заяві про виклик свідка зазначаються його ім'я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі.

Матеріали справи не містять доказів подання відповідачем заяви про виклик свідків у розумінні наведеної норми процесуального права та з дотриманням встановлених вимог до такої заяви. Крім того, право на подання заяви про виклик свідків при зверненні до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою відповідачем не реалізовано. Також відповідачем не вказано які саме обставини в якості свідків мають підтвердити посадові особи податкового органу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з урахуванням в тому числі того, що вказаними особами і було складено акт перевірки №0393/08/01/40/НОМЕР_1 від 27 липня 2017 року.

Також, в супереч положенням ст. 79, 80 КАС України, відповідач не подав належних доказів і не скористався правом про витребування доказів у встановленому процесуальним законом порядку, щодо провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача. Разом з тим, наявними в справі матеріалами (а.с. 91,92), а саме відповіддю Приморського відділення Бердянського відділу ГУНП в Запорізькій області на запит адвоката позивача ОСОБА_4 та рапортом щодо повідомлення працівника податкового органу від 26.07.2017 року спростовуються доводи відповідача про наявність справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за торгівлю алкогольними напоями без ліцензії.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у справі №808/4055/17 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 23.11.2018 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов