Справа № 522/14412/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/14412/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.
П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до командира роти №3 батальйону №3 УПП в Одеській області ДПП капітана поліції Балакіна Миколи Олександровича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання дії протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до командира роти №3 батальйону №3 УПП в Одеській області ДПП капітана поліції Балакіна М.О., Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції і просить визнати дії командира роти № 3 батальйону № 3 УПП в Одеській області ДПП, капітана поліції Балакіна М.О. щодо винесення постанови серії EAB № 514795 від 03.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову серії EAB № 514795 від 03.08.2018 року командира роти № 3 батальйону № 3 УПП в Одеській області ДПП, капітана поліції Балакіна М.О. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 03 серпня 2018 року патрульним поліцейським Балакіним М.О. було винесено постанову серії EAB № 514795 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП. Відповідно до змісту постанови, позивач «не пропустив пішохода, який знаходився на не регульованої пішохідному переході, чим порушив пункт 18. 1. ПДР "Водій ТЗ не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішоходного переходу, на якому перебували пішоходи». Позивач вважав, що патрульний поліцейський діяв всупереч норм чинного законодавства, а вищезазначена постанова є незаконною та необґрунтованою.

03.08.2018 року об 11 годині 36 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 11, позивач здійснив проїзд нерегульованого пішохідного переходу, не пропустивши пішохода, який намагався здійснити перехід проїзної частини дороги по нерегульованому пішохідному переходу та на момент проїзду Позивача знаходився на нерегульованому пішохідному переході. 03.08.2018 року о 11 годині 48 хвилин транспортний засіб Позивача, CHRYSLER 300C, д.н.з. НОМЕР_1, був зупинений відповідачем та розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення за фактом порушення вимог пункту 1.18 ПДР України та вчинення адміністративного порушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, а саме ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах. За результатами розгляду справи відповідачем було складено постанову серії EAB № 514795, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у розмірі 255 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП. Однак, позивач вказував, що на момент його проїзду через нерегульований пішохідний перехід, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 11, пішоходи на переході були відсутні, а пішохід, для якого позивач, на думку відповідача, міг створити небезпеку, знаходився на тротуарі, тобто поза межами нерегульованого пішохідного переходу. Окрім того, пішохід перебував на тротуарі, намагаючись здійснити перехід нерегульованого пішохідного переходу, з іншого боку дороги від проїзної частини, якою рухався Позивач. Місце розгляду справи відповідачем, м. Одеса, проспект Шевченка, 7/9, не є місцем вчинення правопорушення, оскільки Відповідачем у постанові констатується, що адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 122 КУпАП було вчинено за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 11.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія серії EAB № 514795 від 03.08.2018 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Постанова складена командиром роти №3 батальйону №3 УПП в Одеській області ДПП капітаном поліції Балакіним М.О. у зв'язку з тим, що водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, не пропустив пішохода, який знаходився на не регульованої пішохідному переході, чим порушив пункту 18. 1. ПДР Водій ТЗ не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи.

ОСОБА_2 заперечував цей факт, посилаючись на те, що він проїхав пішохідний перехід в той час як там не було пішоходів, а інспектор поліції, не зазначивши в постанові про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис порушення, не об'єктивно оцінив обставини справи і прийняв неправомірне рішення щодо ухвалення оскаржуваної постанови, яка підлягає скасуванню. Крім того, жодних належних доказів того, що саме ОСОБА_2 скоїв правопорушення не надано.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а інспектор поліції при складанні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення до адміністративної відповідальності притягаються власники (співвласники) транспортних засобів за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Згідно статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 Кодексу України про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 222 Кодексу України про адміністративне правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1-3 статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно приписів КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі статті 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За правилами частини 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За змістом пункту 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Отже, вимога пункту передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимог цього пункту водій транспортного засобу обов'язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися. Забороняється здійснювати об'їзд пішохода, який перебуває не пішохідному переході, незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходам, який ступив на нерегульований пішохідний перехід..

Так, інспектору ПП для визначення в дій особи такими, що порушили пункт 18.1 ПДР, треба пересвідчитися чи проїхав водій транспортного засобу пішохідний перехід у той момент, коли на ньому знаходився пішохід.

Згідно статті 283 КУпАП постанова про справі про адміністративне правопорушення повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Щодо посилання позивача, що в оскаржуваній постанові не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, запис з якого могла б підтвердити суду те, що позивач проїхав перехрестя на зелений сигнал світлофора, що вказує на відсутність події та складу правопорушення, на чому наполягає позивач, варто зазначити наступне.

Згідно КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованим в МЮУ 10.11.2015 року за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Зазначена Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

На підставі пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якої віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання протоколу.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Інструкції № 1395, Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

В ході судового розгляду встановлено, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до постанови відомостей щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

На підставі пункту 2 розділу 4 Інструкції № 1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП, однак що даний пункт Інструкції, з огляду на те, що він передує п.5 цього ж розділу Інструкції, встановлює загальні правила, які пунктом 5 корегуються (є виключенням) якщо ця постанова винесена по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Вказаний висновок суду підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.02.2018 року у справі № 536/583/17, де зазначено, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому, колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Враховуючи викладене, посилання позивача на невідповідність оскаржуваної постанови положенням статті 283 КУпАП, як на підставу скасування цієї постанови, відхиляються.

В ході судового розгляду було досліджено відеозапис відеореєстратора патрульної поліції "video_2018-10-02_16-50-15", згідно якого вбачається, що водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом 03.08.2018 приблизно о 11:36 годині в м.Одеса, вул. Пироговська, 11 здійснив проїзд нерегульованого пішохідного переходу, не пропустивши пішохода, який в цей час знаходився на даному пішохідному переході.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції по суті, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а інспектор поліції при складанні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак рішення суду про відсутність правових підстав для скасування оспорюваного рішення є правильним по суті.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор не дав позивачу можливості скористатися своїми правами відхиляються колегією суддів з огляду на відсутність будь-яких фактичних обставин, які б унеможливлювали скористатись позивачу своїми правами.

Більше того з відеозапису вбачається, що інспектором було запропоновано позивачу звернутися на гарячу лінію центру правової допомоги.

Щодо доводів про ненадання можливості знайомитися з матеріалами справи колегія суддів зазначає, що апелянтом не наведено доказів щодо звернення з цього приводу до відповідача з відповідним клопотанням.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №211/3530/16-а та № 338/1/17, в яких міститься висновок, що саме по собі описання відповідачем в постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення також відхиляються судом, оскільки в основу висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи покладені також інші докази.

Стосовно доводів, що саме відповідач зобов'язаний збирати належні і допустимі докази у справі варто зазначити, що в силу вимог частини 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений статтею 8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами частини 1 статті 77 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Презумпція винуватості суб'єкта владних повноважень не є абсолютною та її застосування не обумовлює його автоматично програшного становища у справі. Невиконання обов'язку відповідача довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення. До того ж презумпція винуватості позбавляє суд необхідності перевіряти повідомлені позивачем обставини, якщо вони не викликають обґрунтованого сумніву.

Доводи апелянта стосовно того, що оскаржувана постанова складена без зазначення в ній відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду встановлено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, який підтверджується матеріалами справи, а окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту такого порушення.

При цьому позиція апелянта, що відповідач не дотримався положень закону та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, оскільки згідно статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення є помилковим з огляду на наступне.

Спірна постанова складена у відповідності до вимог статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у визначеному цією правовою нормою місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки, як роз'яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 словосполучення «за місцем його вчинення», вжите у названій статті, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У даному випадку, спірна постанова складена відповідачем у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а не за фактичним місцем знаходження (адресою) Управління патрульної поліції, що відповідає вимогам наведених вище положень законодавства.

Посилання апелянта на рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії, Надточій проти України відхиляються колегією судді з огляду на суттєву відмінність фактичних обставин цієї справи.

Стосовно посилання на рішення Європейського Суду з прав людини у справах Малофєєв проти Росії та Карелін проти Росії колегія суддів зазначає про відсутність фактів редагування судом фабули адміністративного правопорушення, викладеній у оскаржуваній постанові.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року у справі № 522/14412/18 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення і не може бути оскаржена.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк