Справа № 824/1006/18-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 р. м. Чернівці справа № 824/1006/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

сторін:

представника позивачки - ОСОБА_1

відповідач - не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області

про зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивачка) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов'язати Білоусівську сільську раду Сокирянського району Чернівецької області надати вичерпну відповідь на заяви від 31.07.2018 р. та від 06.09.2018 р.

В обгрунтування позовних вимог, позивачка зазначала, що 31.07.2018 р. нею подано до Білоусівської сільської ради заяву про надання інформації. Оскільки відповідачем відповіді на дану заяву надано не було, 06.09.2018 р. вона повторно звернулась до відповідача із заявою з нагадуванням про розгляд попередньої заяви. Вказувала, що станом на 11.10.2018 р. відповідей від відповідача не отримувала. На думку позивачки, відповідач порушив її конституційні права на інформацію. Вказувала, що через бездіяльність відповідача не має можливості забрати пакет документів з метою представлення інтересів свого внука щодо визнання за ним права власності на будинок його покійного батька.

Вважає дії відповідача незаконними, а тому просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.10.2018 р. відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження на 15 листопада 2018 р.

У вступному слові представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання призначене на 15.11.2018 р. не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, своїм правом, гарантованим ст. 162 КАС України на подання відзиву на позов не скористався.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2, проживає за адресою АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) (а.с. 6-7).

31.07.2018 р. позивачка звернулася до Білоусівського сільського голови із заявою, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою шодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 498 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого від 17.05.2017 року є власником 1/2 частки житлового будинку, об'єкту житлової нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва, обслуговування житлового будинку, по господарських будівель та споруд на загальну площу визначену Земельним кодексом України у сільській місцевості, а також для ведення особистого селянського господарства площею, передбаченою Земельним кодексом України.

В заяві позивачка повідомила, що її внук, є громадянином України, має право на безоплатне надання у власність земельних ділянок для різних цілей, передбачених Земельним кодексом України. Дане право - передбачене Конституцією України - основним Законом України. Він є неповнолітньою особою, дана категорій громадян захищається Державою. У нього наявні всі документи, які стверджують право власності на житловий будинок та інші господарські споруди за вищевказаною адресою, факт відсутності поділу даного майна в натурі не є підставою для винесення рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому просила заяву задовольнити у повному обсязі в межах норм Земельного кодексу України.

Крім того, позивачка просила надати фотокопії рішень сесій чи виконавчих комітетів сільської ради про присвоєння назв вулицям с. Білоусівка, зокрема, вул. Б. Хмельницького, та присвоєння номерів господарським дворам по даній вулиці, у разі відсутності рішень просила надати вичерпну інформацію про дані обставини посилаючись на номера рішень та на відомості, що містяться в по господарських книгах (вказавши індивідуальні ознаки книг і де вони на даний час знаходяться).

В заяві позивачка вказувала, що відповідно до довідок виданих відповідачем від 15.06.2016 р. №1293 та 16.06.2016 р. №1300 зазначено, що ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_2, за ним рахувався житловий будинок з господарським сараєм, а також земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору площею 0,13 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,14 га.

Позивачка зазначала, що підставою для видачі довідки стали відомості, записи в господарській книзі №5 за 2011-2015 року, особовий рахунок НОМЕР_2, на підставі викладеного просила надати завірені належним чином фотокопії даних записів.

Позивачка вказувала, що витяги рішень виконавчого комітету та сесій Білоусівської сільської ради про присвоєння вулицям назв та номерів, дані рішення приймалися в період з 1985 по 2016 роки (зі слів колишнього сільського голови ОСОБА_6.).

Позивачка також просила надати списки громадян, затверджені головою Білоусівської сільської ради та начальником обласного бюро технічної інвентаризації, на підставі даного списку приймалося рішення від 14.12.1988 року виконавчого комітету Сокирянської районної ради народних депутатів.

Просила надати фотокопії відомостей по господарських книг з 1985 року по 2016 роки по АДРЕСА_2.

Просила надати план-схему будівництва будинків та по господарських будівель, які розташовані за адресою АДРЕСА_2.

У разі відсутності даних документів, просила зазначити з яких причин вони відсутні, якщо вони передані в інші установи - надати відповідні документи (супровідні, акти прийому-передачі та інше) (а.с. 11-12).

Вказану заяву відповідач отримав 02.08.2018 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 13).

06.09.2018 р. позивачка звернулася до Білоусівського сільського голови із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2-а у власність ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 498 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого від 17.05.2017 року є власником 1/2 частки житлового будинку, об'єкту житлової нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (фотокопії свідоцтва та інформації додаються при необхідності оригінали будуть надані на сесії) для будівництва, обслуговування житлового будинку, по господарських будівель та споруд на загальну площу визначену Земельним кодексом України у сільській місцевості, а також для ведення особистого селянського господарства площею, передбаченою Земельним кодексом України.

Крім того, позивачка просила надати фотокопії документів зазначених у даній заяві та відповідних інформацій.

В заяві позивачка зазначала, що станом на 06.09.2018 року їй не надано жодної відповіді з приводу порушених нею питань (а.с. 14).

Вказану заяву відповідач отримав 10.09.2018 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 15).

Вважаючи дії відповідача протиправними щодо ненадання відповіді на подані заяви, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення визначає Закон України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР передбачено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

Статтею 7 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Порядок розгляду звернень у формі заяв (клопотань) визначений ст. 15 вищевказаного Закону.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Отже, надання відповіді органом державної влади на звернення громадян України є обов'язковим.

Згідно статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Таким чином, органи, до яких направлено звернення, зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв. При цьому звернення повинні бути розглянуті та вирішені у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а відповіді за результатами їх розгляду даються тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є дії відповідача щодо не розгляду звернення позивачки, тобто не надання відповідей на звернення.

Як видно із матеріалів справи, 31.07.2018 р. та 06.09.2018 р. позивачка зверталася до Білоусівського сільського голови із відповідними заявами.

Однак, Білоусівською сільською радою Сокирянського району Чернівецької області, всупереч Закону України "Про звернення громадян" жодних обгрунтованих відповідей на подані позивачкою заяви не надано та не надано запитувані документи.

Оскільки відповідачем в порушення Закону України "Про звернення громадян" відповідей на звернення від 31.07.2018 р. та від 06.09.2018 р. не надано не надано запитувані документи, суд вважає, що дії відповідача в частині ненадання відповідей на вказані звернення є протиправними.

Суд не бере до уваги лист Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області №216 від 01.10.2018 р., який як зазначено в ньому направлявся позивачці за результатами розгляду її звернення. Так, в листі зазначено, що відповідно до рішення Білоусівської сільської ради від 17.05.2018 р. ОСОБА_4 дозвіл на розроблення (з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою) проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1350 га по вул. Б. Хмельницького, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Білоусівка. В листі зазначено, що вільні земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах сільської ради відсутні.

Однак, в даному листі відповідачем не зазначено дату звернення позивачки, яке відповідач розглянув. Разом із цим, даним листом не надано обгрунтованих відповідей на заяви позивачки від 31.07.2018 р. та від 06.09.2018 р та запитуваних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частинами 1 та 3 ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність своїх дій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивачки, передбачене Законом України "Про звернення громадян" на розгляд поданих нею заяв та отримання на них належних відповідей, а також запитуваних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Із змісту вказаних норм видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

З метою захисту порушених прав позивачки, виходячи з принципу правової визначеності у спірних правовідносинах, керуючись положеннями ст. 245 КАС України, суд зобов'язує Білоусівську сільську раду Сокирянського району Чернівецької області повторно розглянути заяви ОСОБА_2 від 31.07.2018 р. та від 06.09.2018 р. у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

При цьому суд звертає увагу відповідача, що під час повторного розгляду заяв позивачки, він зобов'язаний розглянути вказані заяви враховуючи правовий висновок суду наведений в даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного позову позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією №11 від 11.10.2018 р. (а.с. 3).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує з Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області на користь ОСОБА_2 судові витрати (судовий збір) у сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області щодо ненадання обгрунтованої відповіді на заяви ОСОБА_2 від 31.07.2018 р. та від 06.09.2018 р.

3. Зобов`язати Білоусівську сільську раду Сокирянського району Чернівецької області повторно розглянути заяви ОСОБА_2 від 31.07.2018 р. та від 06.09.2018 р. у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

4. Стягнути з Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області (вулиця Центральна, 9, село Білоусівка, Сокирянський район, Чернівецька область) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати (судовий збір) у сумі 704,80 грн.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст.ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.К. Левицький

Повне судове рішення складено 26.11.2018 р.