Справа № 826/3439/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3439/17 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

при секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31 січня 2017 р. № 84 о/с «По особовому складу» щодо звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_4 на рівнозначній посаді в Міністерстві внутрішніх справ України з 06 листопада 2015 року;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України видати наказ «По особовому складу», відповідно до якого звільнити з Міністерства внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_4 з дня набрання законної сили рішення суду;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з індексацією, починаючи з 06 листопада 2015 року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року даного позов - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31 січня 2017 року № 84 о/с «По особовому складу» щодо звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ.

Поновлено ОСОБА_4 на попередній посаді в Міністерстві внутрішніх справ України з 06 листопада 2015 року та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимущеного прогулу за період з 06 листопада 2015 року по 06 листопада 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ МВС України у зв'язку зі скороченням штатів з 06 листопада 2015 року та з посиланням на пункти 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» є протиправним.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт послався на те, що всі посади, які в Міністерстві заміщувалися особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, були скорочені. Введення посад в підрозділах МВС України, які б заміщувалися особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ законодавством не передбачено. Як наслідок, починаючи з 06 листопада 2015 року в МВС України відсутні як посада начальника відділу оперативного супроводження особливо важливих справ ГУБОЗ МВС України, яку обіймав позивача, так і посади, які можуть бути прирівняні до вищезазначеної посади.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу МВC України від 21 жовтня 2014 року № 1261 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана міліції ОСОБА_4» позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України.

He погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу № 1261 від 21 жовтня 2014 року та поновлення останнього на роботі.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 вересня 2016 pоку у справі №826/18137/14 у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 рудня 2016 pоку вказану постанову Окружного адміністративного суду м.Києва скасовано та ухвалено нову: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 21 жовтня 2014 року № 1261 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана міліції ОСОБА_4»; поновлено ОСОБА_4 на раніше займаній посаді начальника відділу оперативного супроводження особливо важливих справ Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України у званні капітан міліції з моменту звільнення.

Відповідно до наказу МВС України №7 о/с від 10 січня 2017 року на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 pоку скасовано наказ МВС України від 21 жовтня 2014 року №1261 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана міліції ОСОБА_4»; поновлено капітана міліції ОСОБА_4 на раніше займаній посаді начальника відділу оперативного супроводження особливо важливих справ Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України у званні капітан міліції з 21 жовтня 2014 pоку.

Також на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 pоку у справі № 826/18137/14 та відповідно до наказів МВС України від 10 січня 2017 pоку № 7 о/с, від 31 січня 2017 pоку № 84 о/с, від 14 лютого 2017 pоку № 127 о/с ОСОБА_4 здійснено нарахування грошового забезпечення з моменту його поновлення на службі на посаді начальника відділу оперативного супроводження особливо важливих справ ГУБОЗ МВС України з 03 листопада 2014 року до моменту його звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил з 06 листопда 2015 року.

Платіжним дорученням від 09 березня 2017 року № 373 на особовий картковий рахунок, відкритий ОСОБА_4 в ПАТ АБ «Укргазбанк», перераховано грошове забезпечення за вищевказаний період у сумі 49 363 грн. 27 коп.

20 січня 2017 pоку позивач подав заяву з рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ.

23 січня 2017 pоку ОСОБА_4 подав додатковий рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням, який віддав працівнику кадрів МВС України ОСОБА_5.

07 лютого 2017 року позивач звернувся із повторною заявою (реєстровий № С-254) на ім'я Міністра внутрішніх справ України.

10 лютого 2017 pоку позивач був ознайомлений з наказом МВС України №84 о/с від 31 січня 2017, яким, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року.

Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом МВС України від 14 квітня 2015 року № 431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ» у структурі МВС України Головне управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України (далі - ГУБОЗ МВС України), в якому проходив службу ОСОБА_4, було ліквідоване.

Крім того, 02 липня 2015 року було прийнято Закон України «Про Національну полінію», який набрав чинності 07 листопада 2015 року. Даним законом, зокрема, було визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» та створенням Національної поліції як центрального органу виконавчої влади, структура, штатний розпис та функції Міністерства внутрішніх справ України суттєво змінилися, що вбачається з Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України та утворення як юридичних осіб публічного права територіальних органів Національної поліції.

Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1390 відповідно до статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та нової структури апарату МВС України були скорочені всі посади (2635) та затверджено новий штат апарату МВС України, зокрема введено 899 посад, з яких за категоріями посад: державні службовці - 877, цивільний персонал - 22.

Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1389 була затверджена структура апарату МВС України, до якої вносилися зміни наказом МВС України від 01 травня 2016 року № 349.

З вищевикладеного вбачається, що всі посади, які в Міністерстві заміщувалися особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, були скорочені.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення про проходження служби), визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Пунктами 8, 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Отже, з наведених норм Закону України "Про Національну поліцію" слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений Кодексом законів про працю України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Закон України "Про Національну поліцію" прямо передбачив право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" та Положення містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Між тим, в розглядуваному випадку судом не було встановлено, що позивач як працівник міліції відмовився від проходження служби в поліції, він не прийнятий на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення (навпаки, рішенням суду поновлений на роботі і рахувався на службі до 31 січня 2018 року - дати винесення оскаржуваного наказу про звільнення заднім числом); при цьому, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу не розглянув можливість подальшого використання на службі позивача.

Слід зазначити, що в силу тривалого судового процесу щодо оскарження звільнення позивача, останньому не пропонувалася нова посада, позивач не відмовлявся від запропонованої посади, позивач не міг пройти конкурс на посади, що заміщуються поліцейськими у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відтак, незрозумілими є причина ті підстава, з яких позивача було звільнено з роботи саме за скороченням штату, а не за власним бажанням, як було зазначено ним у відповідному рапорті. При цьому, ні до суду першї інстанції, ні в апеляційній скарзі відповідачем не пояснено мотивів прийняття оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ МВС України у зв'язку зі скороченням штатів з 06 листопада 2015 року та з посиланням на пункти 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» є протиправним. Відповідно, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31 січня 2017 року № 84 о/с «По особовому складу» щодо звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ підлягає скасуванню.

Як визначає пункт 24 Положення про проходження служби, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Разом з тим, відповідачем не надано довідку про розмір грошового утримання позивача та не вказано кількості фактично відпрацьованих днів, що унеможливлює визначити суму такого утримання за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, у зв'язку із чим, суд визнав за можливе задовольнити позовні вимоги у цій частині та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу без зазначення конкретної суми.

Таким чином, з наведених норм права та встановлених обставин справи вбачається, що оскаржуваний наказ видано відповідачем з порушенням вимог законодавства, необґрунтовано та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Окремо слід зазначити, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року у справі №826/3439/17 наказом МВС України від 21 вересня 2018 року №1143 о/с позивача поновлено на посаді начальника відділу оперативного супроводження особливо важливих справ Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України з 06 листопада 2015 року.

24 вересня 2018 року ОСОБА_4 подав рапорт про звільнення його з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням).

Наказом МВС України від 02 жовтня 2018 року № 1186 о/с даний рапорт задоволено та звільнено позивача з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил з 08 липня 2018 року.

Таким чином, на даний момент МВС України виконано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року у справі №826/3439/17 в частині поновлення мене на попередній посаді в МВС України з 06 листопада 2015 року.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно встановлено недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваного наказу. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача правомірно визнано судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростували висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.