Справа № 1740/2280/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2018 року м. Рівне №1740/2280/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2018 року до Рівненського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі-позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.02.2018 року № 29753-50 про визначення податкового зобовязання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, по обєктах нежитлової нерухомості за 2017 рік на загальну суму 7224,00 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито проваджена у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення не базуються на нормах чинного законодавства України та фактичних матеріалах справи. Зазначає, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником, а будівля, яка їй належить на праві приватної власності, використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Таким чином, зазначає, що вказаний обєкт нежитлової нерухомості відповідно до абзацу ж) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, а тому податкове повідомлення-рішення контролюючого органу є протиправним та підлягає скасуванню. Позовні вимоги просила задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

25 вересня 2018 року через відділ документального забезпечення суду відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.27-29). В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником. А оскільки позивач не є в силу приписів пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарським товаровиробником та не зареєстрована як юридична особа, то у неї відсутнє право на застосування податкової пільги. У задоволенні позову просить відмовити повністю з підстав зазначених у відзиві.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна ОСОБА_1 належить на праві власності об'єкт нерухомого майна - будівля, 2-х рядний телятник, що розміщена за адресою: вул.Чапаєва, 20, с.Моквин, Березнівський район, Рівненська область, загальною площею 752,5 кв.м. (а.с.11).

Вказана обставина також підтверджується копією технічного паспорту на дану будівлю (а.с. 12-13).

У лютому 2018 року Головне управління ДФС у Рівненській області згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями, далі - ПК України), прийняло податкове повідомлення-рішення від 22.02.2018 року № 29753-50 про визначення податкового зобовязання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, по обєктах нежитлової нерухомості за 2017 рік на загальну суму 7224,00 грн. (а.с.9).

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулася зі скаргою до Державної Фіскальної служби України.

Державна Фіскальна служба України розглянувши скаргу ОСОБА_1, залишила без змін відповідне податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 22.02.2018 №29753-50, а скаргу ФО ОСОБА_1 - без задоволення (а.с.10).

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулася до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 262-263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності, офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6.3 ст. 6 Податкового кодексу України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Згідно з п. 7.3 ст. 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України - "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з абзацом 2 підпункту ґ) пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України).

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З системного аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку, що у разі наявності обєкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобовязаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Разом з тим, відповідно до абзацу ж) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є обєктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» № 2238-ІІІ від 18.01.2001 передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Так, відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЯА №058960 від 03.03.2006 - земельна ділянка площею 2512,0м.кв, серія ЯА №058969 від 03.03.2006 - земельна ділянка площею 2779,0м.кв, серія ЯА №058966 - земельна ділянка площею 1357,0м.кв. належать ОСОБА_2 на праві приватної власності на території Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які за твердженням позивача використовуються для вирощування кормів для худоби (а.с.35-38). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_1 (а.с.38).

Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що протягом 2017 року позивач займалася вирощуванням та реалізацією свиней. Вказана обставина підтверджується копіями реєстраційних свідоцтв товарних свиней з індивідуальними ідентифікаційними номерами. (а.с.40-41), ветеринарним свідоцтвом ІА №002802 (а.с.42), а також збувала власну продукцію згідно довідки ТзОВ "М'ясний дім "Три Копці" (а.с.39).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, тобто є сільськогосподарським товаровиробником.

Разом з тим, судом встановлено, що цільове призначення будівлі, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 є використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, оскільки обєкти нежитлової нерухомості були частинами Фермерського господарства "Нива Щедра", яке використовувало їх у сільськогосподарській діяльності.

Також, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, зазначені вище будівлі, відносяться до групи Будівлі нежитлові інші (код 127), клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником, а будівля, яка їй належить на праві приватної власності, призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Оскільки, у даному випадку, судом встановлено відсутність обєкта оподаткування податком на нерухоме майно, то дії контролюючого органу щодо визначення суми грошового зобовязання з податку на нерухоме майно для ОСОБА_1 не відповідають чинному законодавству, а податкове повідомлення-рішення від 22.02.2018 року №29753-50 щодо визначення податкового зобовязання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки по обєктах нежитлової нерухомості на загальну суму 7224,00 грн. є протиправними та підлягає скасуванню.

Також суд відхиляє твердження відповідача щодо обґрунтувань визначення сільськогосподарського товаровиробника пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, оскільки вказана норма застосовується для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу, а не при визначенні суми грошового зобов'язання контролюючим органом.

Крім того, у даному випадку, суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського Суду з прав людини. Так, зокрема, рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, з огляду на вищенаведені положення норм чинного законодавства та практику Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку про те, що у позивача не виникло у 2017 році обов'язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки, оскільки у позивача відсутній обєкт оподаткування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене вище, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплачених згідно квитанцій № 0.0..1 від 29.08.2018 року оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 3).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовльнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальнї служби у Рівненській області №29753/50 від 22.02.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (34600, вул.Молодіжна, 22, с.Хотин, Березнівський район, Рівненська область, РНОКПП НОМЕР_1), судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (33023, вул.Відінська, 12, м.Рівне, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2018 року.

Суддя Махаринець Д.Є.