Справа № 826/7014/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2018 року 14:53 № 826/7014/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В. при секретарі судового засідання Павленко Ю.В.

за участі представників сторін:

від позивача - Дороніна О.М.

від відповідача - Борисевич Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації

"Київоблгаз"

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від

18 січня 2018 року №,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС України (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 січня 2018 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що контролюючим органом при здійсненні перевірки не дотримано норм Податкового кодексу України та не встановлено фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, а взято за основу весь об'єм ВТВ/балансування газу, який і визначено як об'єм викидів в атмосферне повітря. Крім того, відповідачем в порушення вимог п.250.12 ст.250 Податкового кодексу України при проведенні перевірки не залучено орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища. Також під час проведення перевірки не було здійснено відбору проб та інструментально-лабораторних вимірювань показників складу та властивостей викидів стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря. Також відповідно до норм законодавства метан є парниковим газом, а парникові гази не є забруднюючими речовинами.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 03 травня 2018 року адміністративну справу №826/7014/18 розподілено на суддю Мазур А.С.

На підставі розпорядження від 11 травня 2018 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв'язку з призначенням в період тимчасової непрацездатності судді до розгляду адміністративну справу №826/7014/18 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2018 року передано на розгляд судді Аверковій В.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2018 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні 26 червня 2018 року, яке відкладалося до 25 липня 2018 року для надання сторонами доказів у справі.

23 червня 2018 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення винесено відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, позивачем в порушення вимог п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України не надано документи у відповідь на запити відповідача під час проведення перевірки. Також на запит відповідача Міністерством екології та природних ресурсів України надано відповідь від 23 жовтня 2017 року №7/3892-17, згідно якої на державному рівні питання щодо переліку речовин, які визнаються забруднюючими та за які справляється екологічний податок, визначається відповідно до ст.243 Податкового кодексу України, до яких, крім інших, відносяться «вуглеводні». Метан віднесено до переліку речовин, які входять до «вуглеводнів» відповідно до Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14 березня 2002 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 квітня 2002 року за №322/6610. Вміст метану у складі природного газу (компонентний склад, % мол.) визначається відповідно до паспорту фізико-хімічних показників природного газу.

13 липня 2018 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив з додатками, в якій позивач повторно звертає увагу суду на обставини, викладені в адміністративному позові та долучив до матеріалів справи копії відповідей з переліком поданих документів на запити, направлені відповідачем під час проведення перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 серпня 2018 року, в якому оголошено перерву до 11 вересня 2018 року для надання сторонам строку для подання доказів, до 30 жовтня 2018 року та до 14 листопада 2018 року.

У судовому засіданні 14 листопада 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення у судовому засіданні 14 листопада 2018 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» взято на податковий облік 24 жовтня 1997 року в Києво-Святошинську ОДПІГУ ДФС у Київській області. 27 червня 2001 року взято на облік в Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, де перебуває по теперішній час.

Основна діяльність позивача полягає в розподілені газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи.

У період з 09 листопада 2017 року по 20 грудня 2017 року (перевірку продовжено згідно наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 27 листопада 2017 року №2688 на 10 робочих днів з 30 листопада 2017 року по 13 грудня 2017 року) посадовими особами відповідача на підставі направлень від 09 листопада 2017 року №961, №962, на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» з питання повноти нарахування та сплати екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року, за результатами якої складено акт від 28 грудня 2017 року №4967/28-10-41-06/20578071 (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено, що за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року позивачем задекларовано екологічного податку за викиди стаціонарними джерелами забруднення на загальну суму 71109,96 грн. під час проведення перевірки позивачем надано дозволи на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами згідно переліку (т.1, а.с.19-25). Для обмеженого переліку забруднюючих речовин або груп забруднюючих речовин, включаючи «тверді речовини» та «вуглеводні» ставки затверджено у п.243.1 ст.243 Податкового кодексу України. При цьому перелік забруднюючих речовин, що об'єднані у зазначених групах, затверджений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14 березня 2002 року №104, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 01 квітня 2002 року за №322/6610.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що позивач використовує придбаний природний газ на виробничо-технологічні витрати. За результатами проведеного аналізу податкової звітності встановлено, що протягом 2014-2016 років ПАТ «Київоблгаз» здійснювало придбання природного газу для ВТВ у НАК «Нафтогаз Україна» та ТОВ «РГК Трейдинг».

Перевіркою встановлено наступні порушення:

- п.240.1 ст.240, пп.242.1.1 п.242.1 ст.242, п.249.1, 249.3 ст.249 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічний податок на загальну суму 17319066 грн., у тому числі по періодах: за 4 квартал 2014 року - 2069762,86 грн., за 1 квартал 2015 року - 1724925,02 грн., за 2 квартал 2015 року - 680409,88 грн., за 3 квартал 2015 року - 831166,86 грн., за 4 квартал 2015 року - 1855148,81 грн., за 1 квартал 2016 року - 1940729,92 грн., за 2 квартал 2016 року - 834370,98 грн., за 3 квартал 2016 року - 695244,41 грн., за 4 квартал 2016 року - 3129642,04 грн., за 1 квартал 2017 року - 2341377,08 грн., за 2 квартал 2017 року - 570062,92 грн., за 3квартал 2017 року - 646225,20 грн.;

- п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України в частині ненадання підтверджуючих документів та пояснень (складено акт про ненадання документів від 20 грудня 2017 року №4929/1/10-28-10-41-06-16).

Як зазначено у вказаному акті, при перевірці були використані: відповідь ПАТ "Київоблгаз" на запити від 09 листопада 2017 року №57795/10/28-10-41-06-16 та від 30 листопада 2017 року №62347/10/28-10-41-06-16 (вх. №87983/10 від 13 грудня 2017 року); інформація комп'ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем: АС "Податковий блок", АС "Аудит", АС "Єдиний державний реєстр судових рішень", Єдиний реєстр податкових накладних, картка платника податків (відомості щодо податкової історії); АСМО "Інспектор-2006". Система співставлення даних реєстрів виданих та отриманих податкових накладних контрагентів.

Тобто, згідно висновків податкового органу, позивач за викиди метану в атмосферне повітря повинен сплачувати екологічний податок за його викиди.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивачем 04 січня 2018 року подано заперечення на акт перевірки від 28 грудня 2017 року №4967/28-10-41-06/20578071.

Згідно відповіді Офісу великих платників податків ДФС України від 15 січня 2018 року №1040/10/28-10-41-06-16 на заперечення висновки акту перевірки залишено без змін.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем у відношенні позивача винесено податкове повідомлення-рішення від 18 січня 2018 року, яким за порушення позивачем п.240.1 ст.240, пп.242.1.1 п.242.1 ст.242, ст.243, п.249.1, 249.2 249.3 ст.249 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення» на 21648832,50 грн., у тому числі за основним платежем - 17319066,00 грн. та за штрафними санкціями - 4329766,50 грн.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем 02 лютого 2018 року подано скаргу до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 03 березня 2018 року №11469/6/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення-рішення від 18 січня 2018 року № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Обґрунтовуючи допущені позивачем порушення вимог чинного податкового законодавства, контролюючий орган вказує на те, що «метан», як одна з основних складових природного газу, є речовиною, яка входить до «вуглеводнів» і за викиди яких справляється екологічний податок за ставками, визначеними ст.243 ПК України.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно положень п.3.1 ст.3 Податкового кодексу України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі по тексту також - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Положеннями пп.240.1.1 п.240.1 ст.240 Податкового кодексу України визначено, що платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Згідно п.п.14.1.230 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України - стаціонарне джерело забруднення - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

Підпунктом 242.1.1 п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України визначено об'єкт та базу оподаткування по екологічному податку, що справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, зокрема, обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Відповідно п.249.2 ст.249 Податкового кодексу України, у разі якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов'язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючої речовини.

Згідно із п.249.3 ст.249 Податкового кодексу України суми екологічного податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів та ставок податку. Тобто, на підставі фактичних обсягів викидів забруднюючих речовин протягом звітного кварталу.

Перелік забруднюючих речовин визначено п.243.1 ст.243 Податкового кодексу України. Зокрема, зазначені забруднюючі речовини «вуглеводні» та «тверді речовини». Перелік зазначених забруднюючих речовин затверджено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14 березня 2002 року №104 «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір» (далі по тексту - Наказ №104).

Відповідно до положень статті 243 Податкового кодексу України передбачено ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, в т.ч. забруднюючих речовин «вуглеводні» та «тверді речовини».

В переліку забруднюючих речовин в розділі «вуглеводів» Наказу №104 зазначено забруднюючі речовини: метан, етан, пропан, бутан, пентан.

Відповідно до п.243.1 ст.243 Податкового кодексу України - ставка податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, із змінами, внесеними до Податкового кодексу складає:

- за ІІІ, ІV квартали 2014 року та 2015 рік згідно Закону України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» - 87,81 грн.;

- за 2016 рік згідно Закону України від 24 грудня 2015 року №909-VIII - 111,26 грн.;

- за 2017 рік згідно Закону України 20 грудня 2016 року №1791-VIII -124,61 грн.

Відповідно до положень статті 249 Податкового кодексу України, при наявності факту викидів забруднюючих речовин - оподаткуванню підлягають саме фактичні викиди таких речовин.

Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодекс ГРМ), визначає правові, технічні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, однозначно вказує на порядок застосування вищезазначеної Методики, а саме: згідно з п.2 розділу 6 глави ІІІ Методика застосовується для визначення очікуваних річних обсягів втрат та ВТВ.

Так, відповідно до п.4 гл.6 розділу ІІІ Кодексу ГРМ об'єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об'ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об'ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

При цьому, ототожнення визначених таким чином обсягів виробничо-технологічних витрат природного газу (обсягів ВТВ) з обсягом викиду природного газу в атмосферне повітря та визначення їх як об'єкта оподаткування екологічним податком є неправомірним з огляду на наступне.

Обсяги природного газу, за допомогою яких здійснюється фізичне балансування в ГРМ, у відповідності з визначенням, яке дає Кодекс ГРМ, є істотною частиною ВТВ.

Суд зазначає, що на теперішній час не існує будь-яких методик, які б дозволяли визначити окремий обсяг саме цих витрат в загальному обсязі природного газу для ВТВ. Фізичне балансування ГРМ є комплексом технічних і технологічних заходів, які вживаються Оператором ГРМ для утримання тиску природного газу в ГРМ на рівні, необхідному для безпечного й ефективного розподілу природного газу. Тобто, це природний газ, який постійно перебуває в мережах для забезпечення руху природного газу та працездатності мереж, - використовується для забезпечення технологічного процесу, і не викидається в повітря.

Наказом Міністерства палива та енергетики України «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» від 30 травня 2003 року №264, затверджені методики визначення граничних витрат та втрат природного газу, але вони стосуються не визначення фактичних викидів природного газу в повітря, а всіх технологічних витрат та втрат, при цьому - граничних, не фактичних, серед яких саме викиди природного газу окремо не виділяються. Методики не стосуються визначення фактичних викидів природного газу в атмосферне повітря.

Викиди в атмосферне повітря можливі на газорегуляторних пунктах, де у виключних критичних випадках необхідності зниження тиску в мережах, відбувається викид природного газу у повітря.

Згідно положень ст.31 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.4 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та з метою удосконалення розробки екологічних нормативів, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10 лютого 1995 року №7 затверджено Інструкцію про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві (далі по тексту - Інструкція).

Так, пункт 1.1. зазначеної Інструкції містить в собі методичні вказівки по змісту та оформленню необхідних документів для створення звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, які утворюються на підприємстві з урахуванням технологічного процесу та його особливостей. Приписами пункту 1.2. цієї Інструкції узагальнені та викладені основні вимоги до: порядку проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин і представлення її в Мінприроди, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища; оформлення звіту по проведенню інвентаризації викидів забруднюючих речовин.

В пункті 1.2 Інструкції узагальнені та викладені основні вимоги до порядку проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин і представлення її в Мінприроди, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища; оформлення звіту по проведенню інвентаризації викидів забруднюючих речовин.

Відповідно до п. 1.7. Інструкції, при інвентаризації викидів забруднюючих речовин використовуються матеріали: прямих методів вимірів, які основуються на проведенні безпосередніх інструментальних вимірів; розрахункових методів; матеріали технологічного регламенту та проектних показників.

В необхідних випадках для розрахунку кількісних характеристик викидів повинні застосовуватись галузеві методики, затверджені Мінприроди.

Разом з тим, під час проведеної перевірки встановити фактичний обсяг такого викиду, провести його інвентаризацію не виявлялось можливим, оскільки відповідно до пункту 1.7 Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, ї, для цього не існує галузевих методик, затверджених Мінприроди, а розрахункові методи не дають можливості встановити фактичний обсяг викидів.

Методика визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Мінпаливенерго від 30 травня 2003 року №264, визначає граничні обсяги втрат та умовну розрахункову величину втрат залежно від технічних характеристик газопроводу, але не дає можливість визначити фактичні втрати, зокрема, ті з них, які стали саме викидами в атмосферне повітря.

Метрологічні втрати на приладах обліку, які не є викидами в атмосферне повітря - є комерційними втратами. Так, на побутових лічильниках газу споживачів, відповідно до чинного в Україні ДСТУ 3336-96 «Лічильники газу побутові. Загальні технічні вимоги», внаслідок похибок вимірювання може «втрачатись» від 1,5% (на нових лічильниках) до 6 % від спожитого газу - через кілька років експлуатації приладу. При цьому природний газ фактично не викидається у повітря, але кількість зафіксованого лічильниками природного газу може бути меншою за кількість фактично спожитого природного газу внаслідок похибки вимірювання.

Оскільки природний газ має фізичну властивість змінювати фактичний об'єм від зміни температури - при її збільшенні об'єм газу збільшується, при зменшенні - відповідно зменшується (Закон Гей-Люссака). Це створює різницю між показниками лічильників постачальника та споживача. Оператори ГРМ відповідно до умов договорів розподілу отримують природний газ в мережі за стандартних умов - при температурі +20 градусів та тиску 760 мм ртутного стовпчика. Але у більшості споживачів, що використовують природний газ для опалення, лічильники розташовані на відкритому повітрі. Враховуючи, що більшу кількість природного газу вони отримують взимку при температурі до - 10, - 20 градусів, відповідно при падінні температури зменшується фактичний обсяг отримуваного природного газу (на 3, 6% кожні 10 градусів). Таким чином, об'єм природного газу, відпущений за стандартних умов + 20 градусах, зменшиться на 7,2% при 0 градусів та на 14,4% при -20 градусах (порівняно з його об'ємом при +20°С). Наприклад, з «теплої» сторони відпущено 1000 куб.м. природного газу (за температури +20єС), якщо лічильник у споживача встановлено на вулиці і температура повітря -20єС, лічильник відобразить лише 856 куб.м. природного газу.

Для подолання зазначеного дисбалансу застосовується Методика визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 року №595, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 року за №1224/8545.

Відповідно до п.56.4 ст.56 Податкового кодексу України підтвердження правильності нарахування будь-якого нарахування має бути підтверджене належними доказами та не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями п.250.12 ст.250 Податкового кодексу України встановлюється єдиний порядок перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, так саме контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим та центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем під час розгляду справи, у період з 28 лютого 2017 року по 03 березня 2017 року Державної екологічною інспекцією у Київській області на підставі наказу від 23 лютого 2017 року №130 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ПАТ «Київоблгаз», за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами (т.1, а.с.229-246), в якому зазначено про обстеження наступних територій: ПАТ «Київоблгаз», що розташоване за адресою м. Боярка, вул. Шевченка, 178; Білоцерківської ФЕЕГ - майданчик за адресою м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 61, майданчик за адресою м. Біла Церква, вул. Шевченка, 118, майданчик за адресою м. Узин, вул. Ярослава Мудрого, 109, майданчик за адресою м. Узин, вул. Ярослава Мудрого, 118, майданчик за адресою м. Сквира, вул. Залізнична, 10; Броварська ФЕГГ - майданчик за адресою м. Бровари, вул. Шевченка, 4, майданчик за адресою м. Бровари, вул. Ялинкова, 75, майданчик за адресою Броварський р-н, смт Велика Димерка, вул. Промислова, майданчик за адресою Броварський р-н, с. Гоголів, вул. Київська, майданчик за адресою м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100, майданчик за адресою м. Бориспіль, вул. Головатого, 62, майданчик за адресою м. Бориспіль, вул. Лугова, 2, майданчик за адресою м. Бориспіль, вул. Старокиївська, 73а; Васильківська ФЕГГ - майданчик за адресою м. Васильків, вул. Володимирська, 35, майданчик за адресою м. Васильків, вул. Костомарова, 14, майданчик за адресою Васильківський р-н, смт Гребінки, вул. Київська, 116, майданчик за адресою м. Обухів, вул. Каштанова, 2-а, майданчик за адресою м. Обухів, вул. Малишка, 99, майданчик за адресою м. Українка, вул. Південна, 5-а, майданчик за адресою м. Фастів, вул. Матросова, 2, майданчик за адресою смт Борова, вул. Миру, 31-а; Вишгородське відділення - майданчик за адресою м. Вишгород, вул. Набережна, 7-а, майданчик за адресою м. Вишгород, вул. Шкільна, 2-а, майданчик за адресою Вишгородський р-н, смт Димер, вул. Яблунева, 52, майданчик за адресою смт Бородянка, вул. Семашка, 151, майданчик за адресою смт Іванків, вул. Проскури, 79-а, майданчик за адресою Іванківський р-н, с. Горностайпіль, вул. Чорнобильська, 14, майданчик за адресою м. Макарів, вул. 8 Березня, 1, майданчик за адресою Поліський р-н, с. Дубова, вул. Миру, 1 та вул. Миру, 4; Кагарлицька ФЕГГ - майданчик за адресою м. Кагарлик, вул. Каштанова, 2-а, майданчик за адресою м. Ржищів, вул. Шевченка, 66, майданчик за адресою м. Богуслав, вул. Вишнева, 26, майданчик за адресою м. Миронівка, вул. Стрілецька, 1, майданчик за адресою смт Рокитне, вул. Окружна, 1; Києво-Святошинська ФЕГГ - майданчик за адресою м. Боярка, вул. Лесі Українки, 10, м м. Ірпінь, вул. 8 Березня, 37, майданчик за адресою смт Гостомель, вул. Бучанське шосе, 21; Переяслав-Хмельницька ФЕГГ - майданчик за адресою м. Переяслав-Хмельницьки, вул. Героїв Дніпра, 39, майданчик за адресою Переяслав-Хмельницький р-н, с. Циблі, вул. Шевченка, 3, майданчик за адресою смт Баришівка, вул. Софіївська, 34/16, майданчик за адресою смт Баришівка, вул. Соборна, 1, майданчик за адресою м. Березань, вул. Цегельна, 9, майданчик за адресою смт Згурівка, вул. Шевченка, 28-а, майданчик за адресою м. Яготин, вул. Розумовського, 6 Таращанська ФЕГГ - майданчик за адресою м. Тараща, вул. Ломана, 14, майданчик за адресою смт Володарка, вул. Загороднього, 10, майданчик за адресою смт Ставище, вул. Цимбала Сергія, 50-а, майданчик за адресою смт Ставище, вул. Промислова, 5, майданчик за адресою м. Тетіїв, вул. Цветкова, 87. Так, під час обстеження вказаних територій перевіряючими виявлено стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря згідно відповідних дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданих позивачу. Території підприємства утримуються у задовільному стані, на момент перевірки засмічення та забруднення не виявлено. Перевіркою встановлено, що умови, передбачені дозволами на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами виконуються, виробничий контроль за охороною атмосферного повітря здійснюється. Серед виявлених порушень встановлено змішування відходів та ненадання правовстановлюючих документів на окрему земельну ділянку. При цьому, в зазначеному акті перевірки зауваження щодо порушення норм чинного природоохоронного законодавства України стосовно викидів природного газу в атмосферне повітря відсутні.

З наявних матеріалів справи вбачається, що декларації, які подавалися позивачем по екологічному податку за перевіряємий період, ґрунтувалися виключно на декларуванні викидів стаціонарними джерелами забруднення, що виявлені під час вказаної перевірки. Вказаний акт перевірки надавався відповідачу згідно супровідного листа від 13 грудня 2017 року №KV15-ЛВ-12648-1217 (а.с.164-173) у відповідь на запити щодо надання документів. Проте, висновки вказаного акту перевірки не враховані відповідачем в ході перевірки з питань повноти нарахування та сплати екологічного податку з викидів забруднюючих речовин «метану».

За період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року позивачем подавалися податкові декларації екологічного податку з відповідними розрахунками, прийняті контролюючим органом згідно квитанцій №2, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи копії вказаних декларацій з додатками №1 та копії квитанцій №2 про їх прийняття (т.2, а.с.1-246, т.3, а.с.1-246, т.4, а.с.1-245, т.5, а.с.1-266, т.6, а.с.1-275, т.7, а.с.1-298, т.8, а.с.1-299, т.9, а.с.1-284, т.10, а.с.1-102).

При цьому, як зазначає позивач та не спростовується відповідачем під час розгляду справи, жодних інших перевірок фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення (виїзд на місце розташування, замір фактичних обсягів викидів по стаціонарному джерелу з врахуванням його технологічного режиму роботи) під час проведення документальної позапланової перевірки, не було.

Тобто, при здійсненні перевірки контролюючим органом в порушення вимог п.250.12 ст.250 Податкового кодексу України не залучено з попереднім погодженням працівників центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Згідно положень пп.250.2.1 п.250.2 ст.250 Податкового кодексу України платники податку складають податкові декларації до контролюючих органів та сплачують податок за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах - за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об'єкті за місце розміщення стаціонарних джерел.

Під час судового розгляду відповідачем не спростовано, що декларації з екологічного податку, що подавалися позивачем у перевіряємому періоді, ґрунтувалися виключно на декларуванні викидів стаціонарними джерелами забруднення, що перевірялися центральним органом виконавчої влади (або його підрозділом), що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі виданих дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами позивач самостійно обчислює суму екологічного податку щоквартально, виходячи з фактичних обсягів викидів відповідно до положень ст.249 Податкового кодексу України. Саме ці розрахунки є підставою для нарахування екологічного податку. Проте, відповідачем проведено нарахування екологічного податку не на фактичні обсяги забруднюючих речовин, викинутих в повітря та підтверджених органом виконавчої влади (або його підрозділу), що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, а виходячи із власних розрахунків.

Між тим, контролюючим органом при нарахуванні екологічного податку не було зазначено перелік та місце розташування стаціонарних джерел забруднення, які обсяги фактичних викидів здійснено по кожному з них, по яких структурних підрозділах позивача проведено розрахунок, зазначений в акті перевірки. При проведенні перевірки відповідачем не вживалися заходи щодо встановлення фактичних викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин.

Крім того, нормами Податкового кодексу Украйни не визначено термін (поняття) «Забруднюючі речовини».

При цьому, положеннями п.5.3 ст.5 Податкового кодексу України встановлено, що інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Термін (поняття) «Забруднюючі речовини» визначається Законом України «Про охорону атмосферного повітря», відповідно до ст.1 якого забруднююча речовина - речовина хімічного та біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

Перелік найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року №1598. Метан до речовин, визначених цим Переліком, викиди яких підлягають регулюванню, не відноситься.

Крім того, нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел затверджені наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України «Про затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел» від 27 червня 2006 року №309, разом з тим, метан до переліку забруднюючих речовин ним не віднесено.

Відповідно до Порядку організації та проведення моніторингу в галузі охорони атмосферного повітря, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 1999 року №343, метан не відноситься до списків забруднюючих речовин, і моніторинг за метаном ні на загальнодержавному, ні на регіональному рівні не проводиться.

Згідно положень статті 31 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», державний облік у галузі охорони атмосферного повітря здійснюється за єдиною системою у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 31 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №1655 від 13 грудня 2001 року. Третій абзац пункту 5 цієї Постанови визначає, що форми і строки надання первинної, звітної документації, матеріалів інвентаризації затверджуються Мінприроди за погодженням з Держстатом, а форми державної статистичної звітності в галузі охорони атмосферного повітря - Держстатом за погодженням з Мінприроди.

Держстат, після погодження з Мінприроди, видає наказ (який був чинний у період, що перевірявся) №396 від 20 жовтня 2008 року «Про затвердження Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень про охорону атмосферного повітря №2-ТП (повітря) «Звіт про охорону атмосферного повітря» (річна) та №2-ТП (повітря) «Звіт про охорону атмосферного повітря» (квартальна)», у котрій виклав класифікацію викидів, що підлягають державним спостереженням. А саме: усі викиди, які підлягають обліку розділені на дві групи: Забруднюючі речовини; Парникові гази.

Виключно парниковим газом метан визначений також Методичними рекомендаціями щодо підготовки методик для інвентаризації викидів парникових газів від антропогенних джерел, затверджених наказом Національного агентства екологічних інвестицій України від 05 жовтня 2009 року №73, Методикою розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від використання палива на побутові потреби в домогосподарствах, затвердженою наказом Держкомстату України від 22 квітня 2011 року №98, Методикою розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від транспортних засобів, затвердженою наказом Держкомстату України від 13 листопада 2008 року № 452.

Пункт 3.2 ст.3 Податкового кодексу України встановлює, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Чинним міжнародним договором, який ратифікований Верховною Радою України законом №1430-IVвід 04 лютого 2004 року і яким регулюються питання, котре впливає на оподаткування, є Кіотський протокол.

Директива №2008/1/ЕС Європейського Парламенту та Ради «Про комплексне запобігання та контроль забруднень», адресована державам - членам ЄС, містить примірний перелік забруднюючих речовин, для яких встановлюють граничні величини викидів, серед яких «метану» також немає.

Додаток А до Кіотського протоколу встановлює, що парниковими газами є: діоксид вуглецю (С02), метан (СН4), закис азоту (N20), гідрофторвуглеводи (ГФВ), перфторвуглеводи (ПФВ) і гексафторид сірки (SF6).

"Метан" також не визнаний речовиною, що руйнує озоновий шар (Монреальський протокол про речовини, що руйнують озоновий шар, що набув чинності для України з 29.06.1990).

Відповідно до Порядку організації та проведення моніторингу в галузі охорони атмосферного повітря, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.1999 за №343, "метан" не відноситься до списків забруднюючих речовин, і моніторинг за "метаном" ні на загальнодержавному, ні на регіональному рівні не проводиться.

Виключно парниковим газом "метан" визначений також Методичними рекомендаціями щодо підготовки методик для інвентаризації викидів парникових газів від антропогенних джерел, затверджених наказом Національного агентства екологічних інвестицій України від 05.10.2009 за №73, Методикою розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від використання палива на побутові потреби в домогосподарствах, затвердженою наказом Держкомстату України від 22.04.2011 за №98, Методикою розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від транспортних засобів, затвердженою наказом Держкомстату України від 13.11.2008 за № 452.

З вищенаведеного вбачається, що метан є парниковим газом та не відноситься до забруднюючих речовин та відповідно до діючого законодавства викиди метану не нормуються.

Отже, посилання відповідача на наказ Міністерства екології та природних ресурсів України №104 від 14.03.2002 «Про затвердження переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір», суд вважає безпідставним, оскільки зазначений наказ, зокрема, встановлює перелік «Твердих речовин» та «Вуглеводнів», але не забруднюючих речовин, що є вуглеводнями; перелік речовин у цьому Наказі встановлений не з метою справляння екологічного податку; терміни, наведені у цьому Наказі протирічать термінам, встановленим міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а саме Кіотському протоколу; даний Наказ був розроблений на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №303 від 01 березня 1999 року «Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору». Проте, постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 27 грудня 2010 року «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» постанова №303 від 01 березня 1999 року втратила чинність; згідно Листа Міністерства Юстиції № 39206/29463-0-33-17/10.1 від 09 жовтня 2017 року зазначений наказ мав бути скасованим не пізніше 12 лютого 2011 року, але діє у поточний момент із порушенням законодавства України.

Тобто, викиди в атмосферне повітря чітко диференціюються на такі дві складові як забруднюючі речовини, які підлягають оподаткуванню згідно зі ст.243 Податкового кодексу України, і парникові гази.

При цьому, положення розділу VІІ «Екологічний податок» Податкового кодексу України, зокрема, ст.243 Податкового України встановлює відповідні ставки податку за викиди в атмосферне повітря саме забруднюючих речовин, перелік яких є вичерпним, серед яких є і «вуглеводні».

Разом з тим, Податковий кодекс України не містить правового визначення і регулювання правовідносин щодо справлення екологічного податку за викид в атмосферне повітря окремої складової елементу чи речовини забруднюючої речовини, тому відповідач у спірних правовідносинах необґрунтовано розширив зміст Наказу №104 та поширив його на положення ст.243 Податкового України.

Тобто, «метан» є парниковим газом, який не відноситься до забруднюючих речовин та відповідно до чинного законодавства викиди метану не нормуються і не підлягають оподаткуванню згідно зі ст.243 Податкового України.

Крім того, відповідачем ані під час проведення перевірки, ані у судовому засіданні не зазначено, по якому конкретно стаціонарному джерелу викидів забруднюючих речовин занижено екологічний податок, до якої саме податкової декларації екологічного податку не вірно складені Розрахунки за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, оскільки декларації з екологічного податку, що подавалися позивачем у перевіряємому періоді ґрунтувалися виключно на декларуванні викидів стаціонарними джерелами забруднення, які перевірялися центральним органом виконавчої влади (або його підрозділом), що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Крім того, в спростування тверджень відповідача щодо ненадання документів на запити позивачем долучено до матеріалів справи копії актів приймання-передачі документів та пояснення, підписані посадовою особою відповідача, яка проводила перевірку або з відмітками про отримання їх відповідачем (т.1, а.с.154-180).

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що відповідачем винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 18 січня 2018 року № неправомірно, без врахування всіх обставин та є таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 18 січня 2018 року №, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, вимогами статей 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 18 січня 2018 року №.

3. Присудити на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (08150, Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, 178, ) судові витрати в сумі 324 732,48 гривень (триста двадцять чотири тисячі сімсот тридцять дві гривні 48 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, ), сплачений згідно платіжних доручень від 24 квітня 2018 року №2947 на суму 1 762,00 грн та від 24 травня 2018 року №4120 на суму 322 970,49 грн.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 286, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Аверкова

Повний текст рішення виготовлений 26.11.2018.