Справа № 826/13302/16
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Ганечко О.М.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у Києві про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про:

- визнання протиправним та скасування наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №402 від 22 червня 2016 року;

- визнання протиправним та скасування наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №403 від 23 червня 2016 року;

- визнання протиправним та скасування наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № 491 від 27 липня 2016 року щодо притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління податків і зборів з юридичних осіб за невиконання посадових обов'язків та доручень керівника, неповагу до державної служби, дії, що завдають шкоду авторитету державної служби та порушення Присяги державного службовця;

- визнання протиправним та скасування наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № 169- о від 27 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 з посади державної служби головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибутку управління податків і зборів з юридичних осіб Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за порушення Присяги державного службовця на підставі п.5 ст.66 Закону України « Про державну службу» та п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України;

- поновити ОСОБА_4 на посаді на державній службі на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління податків і зборів з юридичних осіб Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві;

- визнати недійсним запис про звільнення з посади, зроблений в трудовій книжці за №42 від 27 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 за порушення Присяги державного службовця на підставі п.5 ст. 66 Закону України «Про державну службу» та п.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України;

- стягнути з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_4 заробіток за дні вимушеного прогулу з 27 липня 2016 року до дня поновлення на посаді у розмірі середнього заробітку за кожен день вимушеного прогулу з розрахунку суми середнього заробітку ОСОБА_4 без урахування відрахувань з нього податків з доходів фізичних осіб та соціального внеску;

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2018 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №402 від 22 червня 2016 року;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №403 від 23 червня 2016 року;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №491 від 27 липня 2016 року щодо притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління податків і зборів з юридичних осіб за невиконання посадових обов'язків та доручень керівника, неповагу до державної служби, дії, що завдають шкоду авторитету державної служби та порушення Присяги державного службовця;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №169-о від 27 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 з посади державної служби головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибутку управління податків і зборів з юридичних осіб Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за порушення Присяги державного службовця на підставі п.5 ст.66 Закону України «Про державну службу» та п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України;

- поновлено ОСОБА_4 на державній службі на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління податків і зборів з юридичних осіб Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з 19 квітня 2018 року;

- стягнуто з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_4 заробіток за дні вимушеного прогулу з 27 липня 2016 року по 22 червня 2018 року у розмірі середнього заробітку за кожен день вимушеного прогулу з розрахунку суми середнього заробітку ОСОБА_4 без урахування відрахувань з нього податків з доходів фізичних осіб та соціального внеску в сумі 103007 (сто три тисячі сім) гривень 80 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані накази є правомірними, а отже підстави для поновлення позивача на роботі відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 на підставі наказу №219 від 10 жовтня 2003 року була прийнята на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора в відділ перевірки податку на додану вартість групи проведення зустрічних перевірок Управління податкового аудиту та валютного контролю, як така, що успішно пройшла за конкурсом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києві та 14 жовтня 2003 року прийняла Присягу державного службовця України, про що зроблено запис в трудовій книжці. З 2003 року по 2016 рік перебувала на різних посадах державної служби, та неодноразово перепризначалась в нову структуру органу, зміни якої відбувались в наслідок реорганізації Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва у Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Відповідно до наказу начальника Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №402 від 22 червня 2016 року позивача відповідно до п. 4 ст. 66 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, на виконання акту службового розслідування Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 21 червня 2016 року №9/26-50-01-23, подання дисциплінарної комісії від 22 червня 2016 року № 111/26-50-01-25 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідальність за порушення правил етики поведінки державних службовців, що цим самим нанесло шкоду авторитету державної служби, неналежне виконання посадових обов'язків, доручень керівника, не якісне та не своєчасне виконання наданих доручень.

На підставі наказу начальника Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №403 від 23 червня 2016 року позивача відповідно до п.3 ст.66 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII на виконання акту службового розслідування Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 22 червня 2016 року №10/26-50-01-23, подання дисциплінарної комісії від 22 червня 2016 року № 112/26-50-01-25 було притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за неналежне виконання посадових обов'язків, доручень керівника, неякісне та несвоєчасне виконання наданих доручень, порушення вимог Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, затвердженого наказом Мінфіну від 24 січня 2013 року №37 «Про затвердження Положення про Реєстр електронного журналу, несвоєчасного внесення реєстраційних заяв за формою 1-РН до електронного журналу, присвоєння ознак неприбуткової установи, недотримання підпункту 133.4.1 п.133.4 ст.133 Податкового кодексу України (ст.157 до внесених змін Податкового кодексу України).

Згідно наказу начальника Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві №491 від 27 липня 2016 року позивача відповідно до п.4 ст.66 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII на виконання акту службового розслідування Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 27 липня 2016 року №12/26-50-01-23, подання дисциплінарної комісії на підставі ст.ст.64, 65, 66 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби за невиконання посадових обов'язків та доручень керівника, неповагу до державної служби, дії що завдають шкоду авторитету державної служби та порушення Присяги державного службовця.

Відповідно до запису № 42 в трудовій книжці, позивача звільнено з посади на підставі наказу №169-о від 27 липня 2016 року за порушення Присяги державного службовця, відповідно до п.5 ст.66 Закону України про державну службу» та п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про необґрунтованість оскаржуваних наказів. Суд також вказав, що вчинене позивачем діяння не відповідає критеріям порушення Присяги державного службовця.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно зі статтею 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про державну службу» до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частиною першою статті 67 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Щодо наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 402 від 22 червня 2016 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідальність.

Згідно частини четвертої статті 66 Закону України «Про державну службу» у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Приймаючи зазначений наказ, відповідач зазначив про те, що позивач порушувала правила етичної поведінки державних службовців, цим самим нанесла шкоду авторитету державної служби, неналежно виконувала посадові обов'язки, доручення керівника, неякісно та несвоєчасно виконувала надані доручення.

Проте, зазначений наказ не містить будь-якої інформації відносно конкретних фактичних обставин, на підставі яких були зроблені такі висновки. Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, висновки дисциплінарної комісії від 21 червня 2016 року, які слугували підставою для прийняття наказу, не містять обставин та доведених об'єктивних фактів порушення правил етичної поведінки, натомість містить інформацію щодо несвоєчасного внесення реєстраційних заяв за формою 1-РН до електронного журналу.

Проте, колегія суддів наголошує на тому, що Положення про Реєстр неприбуткових установ та організацій, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2013 № 37 не містило будь-яких вимог стосовно «електронного журналу», на несвоєчасному внесенні відомостей до якого наголошував відповідач. Відповідачем не надано підтверджень, що позивач ознайомлена під особистий підпис про наявність строків обробки зазначених заяв. Так само відповідачем не надано будь-яких доказів наявності та доведення до відома позивача доручень керівництва, про невиконання яких йдеться у зазначеному наказі.

Окрім того, колегія суддів також наголошує на тому, що у скарзі БО БФ «Реконструкційний фонд України», яка слугувала підставою для призначення службового розслідування, не зазначалося будь-яких обставин відносно порушення позивачем строків внесення відомостей про заяви за формою 1-РН до «електронного журналу».

У зазначеному наказі відповідачем взагалі не було надано оцінки наданим позивачем поясненням з питань, що підлягали перевірці у ході розслідування. У відповідному акті про проведення перевірки на ці пояснення виключно міститься посилання без надання їм будь-якої оцінки щодо обґрунтованості чи необґрунтованості.

При прийнятті наказу № 402 від 22 червня 2016 року відповідачем взагалі не було надано оцінку ступеню вини позивача, не враховано характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку позивача. Відповідачем не були наведені обставини необхідності саме попередження позивача про неповну службову відповідальність, а не зауваження чи догана.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність наказу № 402 від 22 червня 2016 року.

Щодо наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 403 від 23 червня 2016 року, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Відповідно до частини третьої статті 66 Закону України «Про державну службу» у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Приймаючи зазначений наказ, відповідач зазначив про те, що позивачем неналежно виконувалися посадові обов'язки та доручення керівника, порушення присвоєння ознаки неприбуткової установи, неналежне ведення «електронного журналу».

Як і у випадку із наказом № 402, відповідачем не надано будь-яких доказів наявності та доведення до відома позивача доручень керівництва, про невиконання яких йдеться у наказі № 403. Положення про Реєстр неприбуткових установ та організацій, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2013 № 37 не містило будь-яких вимог стосовно «електронного журналу», на порушення у веденні якого наголошує відповідач. Окрім того, питання ведення «електронного журналу» вже було предметом розгляду у службовому розслідуванні, за результатами якого винесено наказ № 402 від 22 червня 2016 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідальність. Тобто відповідач фактично повторно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності за один і той же проступок.

Щодо порушення позивачем присвоєння ознаки неприбуткової установи, то відповідачем ні в наказі, ні у висновках чи акті службового розслідування не зазначено у чому саме полягало це порушення, яким чином, як та коли було вчинене, відносно якої особи тощо.

У зазначеному наказі відповідачем взагалі не було надано оцінки наданим позивачем поясненням з питань, що підлягали перевірці у ході розслідування. У відповідному акті про проведення перевірки на ці пояснення виключно міститься посилання та висновок про їх неповноту, без надання при цьому їм будь-якої оцінки щодо обґрунтованості чи необґрунтованості.

При прийнятті наказу № 403 відповідачем взагалі не було надано оцінку ступеню вини позивача, не враховано характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку позивача. Відповідачем не були наведені обставини необхідності саме оголошення позивачу догани.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність наказу № 403 від 23 червня 2016 року.

Щодо наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві №491 від 27 липня 2016 року, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з державної служби та наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві №169-о від 27 липня 2016 року про звільнення позивача з посади за порушення Присяги державного службовця.

Відповідно до частини п'ятої статті 66 Закону України «Про державну службу» звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Приймаючи зазначений наказ, відповідач зазначив про те, що позивачем не виконувалися посадові обов'язки та доручення керівника, проявлялася неповага до державної служби, вчинялися дії, що завдають шкоду авторитету державної служби та порушено Присягу державного службовця.

Колегія суддів наголошує на тому, що невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, дії, що шкодять авторитету державної служби (пункти 4-5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу») не можуть бути підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби в силу приписів частини п'ятої статті 66 Закону України «Про державну службу». Тому, у даному випадку перевірити чи були у діях позивача ознаки порушення Присяги державного службовця, неповаги до держави.

Так, в зазначеному наказі відповідач наголошував на тому, що позивачем несвоєчасно вносились відомості до «електронного журналу» в АС «Податковий блок» (про що вже зазначалося у попередніх наказах про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності), надавалися несвоєчасні відповіді щодо відмов у присвоєнні статусу неприбуткової відповідальності, здійснювався неякісний розгляд заяв та документів, не проведено та не своєчасно проведено камеральні перевірки звітів неприбуткових організацій, відсутні справи неприбуткових організацій.

Відносно даних обставин відповідачем надавалися пояснення з посиланням на велике навантаження та неодноразові звернення до керівництва з цих питань.

У наказі відповідачем взагалі не було надано оцінки наданим позивачем поясненням з питань, що підлягали перевірці у ході розслідування. У відповідному акті про проведення перевірки на ці пояснення виключно міститься посилання та висновок про їх неповноту, без надання при цьому їм будь-якої оцінки щодо обґрунтованості чи необґрунтованості.

При прийнятті наказу відповідачем взагалі не було надано оцінку ступеню вини позивача з урахуванням пояснень останньої щодо великого навантаження та відсутності методичної допомоги з боку керівництва, не враховано характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку позивача.

Відповідачем у наказі не були наведені обставини у чому саме полягає порушення позивачем Присяги чи неповага до служби та яким чином вказані проступки відносяться до недотримання Присяги державного службовця.

Аналізуючи текст Присяги державного службовця, викладений у статті 36 Закону України «Про державну службу», під порушенням Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Звільнення за порушення присяги може мати місце лише як санкція за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Звільнення з посади державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою.

У висновку службового розслідування відсутні будь-які посилання на те, яким чином дії позивача підірвали авторитет органу як носія влади. Також не зазначено до яких наслідків призвели дії позивача та ступінь їх тяжкості.

На переконання колегії суддів, дії позивача, за які на неї накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у будь-якому випадку не відповідають ознакам порушення Присяги державного службовця.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення найсуворішого ступеня. Крім того, обставини вчинення дисциплінарного проступку, викладені в тексті апеляційної скарги скарги не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції підтримує висновок суду першої інстанції про неправомірність наказів Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві №491 від 27 липня 2016 року та №169-о від 27 липня 2016 року.

Згідно частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи встановлені судом обставини незаконного звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність її поновлення на попередній посаді з 27.07.2016, тобто починаючи з дати, з якої позивача було звільнено.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічну позицію було висловлено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року по справі № 635/2084/16-ц.

Згідно з довідкою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 07 жовтня 2016 року №23/26-50-05-27 середньомісячна заробітна плата складає 3994,18 грн., а середньоденна заробітна плата - 210,22 грн.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі звільненого працівника, в даному випадку з 27.07.2016 по 12.07.2018, що становить 490 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу становить 103 007,80 грн.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що виплата середньої заробітної плати має бути здійснена саме з 27.07.2016, оскільки саме цього дня позивача було звільнено з посади, тобто саме 27.07.2016 розпочався вимушений прогул у зв'язку із незаконним звільненням.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Варто також зазначити, що суд апеляційної інстанції не надає оцінку рішенню суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду в цій частині.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя О.М. Ганечко

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 26.11.2018.