Справа № 164/1509/18
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року ЛуцькСправа № 164/1509/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Маневицького районного суду Волинської області з позовом до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про визнання дій щодо відмови у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги до 05 травня 2018 року відповідно до Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком протиправними та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу до 05 травня 2018 року у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати (квітень 2018 року).

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 20 вересня 2018 року справу передано на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду на підставі пункту 2 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 26.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є інвалідом війни І групи та має право на пільги визначені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", зокрема, на одноразову грошову допомогу, яка виплачується щорічно до 5 травня в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, Управлінням соціального захисту населення Маневицької РДА у квітні 2018 року йому було виплачено лише 3685,00 грн.

15.08.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому грошової допомоги відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З листа Управління соціального захисту населення Маневицької РДА від 17.08.2018 позивачу стало відомо, що у виплаті йому одноразової грошової допомоги у повному обсязі згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відмовлено.

Позивач зазначає, що Конституційним судом України ухвалено рішення, яким визнано неконституційним скасування чи обмеження пільг чорнобильцям на підставі законодавчих актів України від 28.12.2014, а тому вважає дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги до 05 травня 2018 року відповідно до Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком протиправними.

У відзиві на позовну заяву від 01.11.2018 №3475/01-06/2-18 представник відповідача позовних вимог не визнав та зазначив, що щорічну разову грошову допомогу до 5 травня ОСОБА_1, як особі інваліда війни І групи виплачено в квітні 2018 року у розмірі 3685,00 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

При цьому, відповідач зауважив, що управлінням не визначався розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки цей розмір грошової допомоги визначено у вказаній Постанові. Право встановлювати розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано Кабінету Міністрів України Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 р. № 79-VІІІ, який набув чинності 1 січня 2015 р., та яким внесено зміни до Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України.

Пунктом 26 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України, установлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Разом з цим, відповідач вказує, що у 2018 році не було жодних змін у законодавстві щодо розміру допомоги чи порядку її виплати, а з травня 2018 року не було жодних рішень Кабінету Міністрів України про збільшення розміру такої допомоги.

Враховуючи вищевикладене, Управління соціального захисту населення Маневицької РДА при здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня в 2018 році діяло в межах законодавства. З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.22-25).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, видано 30.08.2010 (а.с.6).

Позивач зазначає, що відповідачем у квітні 2018 року йому було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3685,00 грн., що не заперечується відповідачем.

15.08.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати (квітень 2018 року) у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням виплачених сум.

Листом від 17.08.2018 №Н-250/04-10 Управління соціального захисту населення Маневицької РДА розглянувши вказану заяву надало відповідь позивачу, в якій зазначило, що відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", щорічна грошова допомога до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом про Державний бюджет України. Абзацом 3 пункту 1 статті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2018 році розмір вищевказаної допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни І групи складає 3685,00 грн. Вказана сума була виплачена в квітні 2018 року. Пунктом 26 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України, установлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Провести перерахунок та виплату вищевказаної допомоги в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в управління немає правових підстав, так як дані розміри щорічної допомоги встановлені Кабінетом Міністрів України (а.с.8).

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закону №3551-ХІІ, в редакції, яка була чинна станом на 31 грудня 2007) передбачалось, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно з вимогами пункту 20 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 № 107-VI (далі - Закон №107-VI) частину 5 зазначеної статті було викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10 рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, пункт 20 розділу II Закону №107-VI.

Таким чином, починаючи з 22 травня 2008, відновлено дію частини 5 статті 13 Закону №3551-ХІІ, відповідно до якої розмір грошової допомоги інвалідам війни I групи мав становити десять мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до вимог частини 1 статті 17-1 Закону № 3551-XII (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин), щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Зі змісту частини 4 статті 17-1 Закону № 3551-ХІІ вбачається, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Водночас, пункт 63 Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, який набув чинності 1 січня 2015 року, розділ VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що з 1 січня 2015 виплату одноразової грошової щорічної допомоги до 5 травня, яка передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", віднесено до компетенції та регулювання Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань"" від 14 березня 2018 року №170 (далі - Постанова № 170) установлено, що у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення).

Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3685 гривень; II групи - 3265 гривень; III групи - 2845 гривень.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин діяли нормативно - правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня для ветеранів війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 № 4-зп у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи той факт, що Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 р. № 79-VIII прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VIII.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 3 квітня 2018 року у справі №336/7845/16-а, від 5 червня 2018 року у справі № 161/13021/17 та від 8 травня 2018 року у справі № 607/7918/17.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожному достатнього життєвого рівня.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може змінюватись державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першої статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти України" від 3 червня 2014 р. зазначив, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Отже, враховуючи наведені норми чинного законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що виплата щорічної грошової допомоги позивачу до 5 травня у 2018 році регламентується Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VIII та постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви насильницьких переслідувань" від 14 березня 2018 року № 170.

Як вже зазначалось у 2018 році позивачу, як інваліду I групи, який має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни, було виплачено щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3685,00 грн. Даний факт підтверджується самим позивачем та свідчить про те, що щорічна одноразова грошова допомога до 5 травня позивачу здійснена у відповідності до норм чинного законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач, прийнявши рішення про відмову в перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", діяв відповідно до норм чинного законодавства України, застосувавши нормативно - правовий акт Кабінету Міністрів України, що регулює порядок здійснення такої виплати, та дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведене свідчить, що дії відповідача були правомірними. Право позивача на отримання щорічної одноразової грошової допомоги у визначеному законодавством розмірі не порушено.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, судом встановлено, що відмовляючи позивачу у перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги до 05 травня 2018 року відповідно до Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу до 05 травня 2018 року у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати (квітень 2018 року), відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук