Справа № 2040/5801/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р. Справа № 2040/5801/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Ахвердян Р.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 (61072, АДРЕСА_1) до Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 16) про визнання протиправним та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3 (надалі за текстом ОСОБА_3,) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного територіального управління юстиції у Харківській області (надалі за текстом ГУ ТУЮ у Харківській області, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, від 05.03.2018 про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 55808698 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору від 05.02.2018;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, від 05.03.2018 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 55808698.

Крім того, позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі у сумі 1409,60 грн. - судового збору, 48 000 грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких доказів фактичного повного чи часткового виконання відповідачем виконавчого напису № 1635 виданого 14.11.2017 року, приватного нотаріуса Одеського МНО ОСОБА_4, за яким відкрито виконавче провадження № 55808698.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року позовна заява залишена без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2018 року апеляційна скарга позивача задоволена, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року по справі скасована.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року адміністративна справа прийнята до розгляду.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 07.08.2018 року від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, згідно з якими відповідач просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позову.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 26.11.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на зміст обґрунтувань викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилившись на правову позицію викладену у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Оскільки судом зібрані докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, визначене ч. 1 ст. 2 КАС України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, в тому числі і справи за позовом до суб'єкта владних повноважень і дотримання вказаного завдання є обов'язковим в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, суд доходить висновку, що адміністративна справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд встановив, що постановою від 14.02.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служб Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження № 55808698, за виконавчим написом № 1635 виданого 14.11.2017 року, приватним нотаріусом Одеського МНО ОСОБА_4.

Постановою від 05.03.2018 року старшого державного виконавця Бойченко В.В., в рамках виконавчого провадження № 55808698, повернуто виконавчий документ стягувачу. Окресленою постановою також вирішено питання про виділення в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника витрат від 05.03.2018 року.

Підставою для прийняття постанови від 05.03.2018 року в рамках виконавчого провадження № 55808698, про повернення виконавчого документу стягувачу стала заява представника стягувача про повернення виконавчого документу відповідачко до п. 1 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою від 05.03.2018 року старшого державного виконавця Бойченко В.В., в рамках виконавчого провадження № 55808698 вирішено питання про стягнення виконавчого збору у розмірі 1734603,45 грн..

Постановою від 06.03.2018 року старшого державного виконавця Бойченко В.В., в рамках виконавчого провадження № 55808698 вирішено питання про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме: «внести виправлення до документу «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу» від 06.03.2018 року: у п. 2 резулятивної частини постанови 05.02.2018 виправити на 05.03.2018».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року по справі № 640/3500/18 н/п 2/640/1563/18 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ АБ «Південний», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ТОВ Фірма «Аіко-Сервіс, ЛТД» позовні вимоги задоволено.

Судом серед іншого вирішено визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Одеського МНО ОСОБА_4, вчинений 14 листопада 2017 року зареєстрований за № 1635 таким, що не підлягає виконанню.

Суд зазначає, що рішення в цивільній справі № 640/3500/18 н/п 2/640/1563/18 на час розгляду адміністративної справи № 2040/5801/18 набрало законної сили, в ході розгляду справи сторонами іншого не повідомлено, а судом не встановлено, згідно зі штампом рішення набуло чинності 04.06.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обставини встановлені в рамках розгляду цивільної справи № 640/3500/18 н/п 2/640/1563/18 не підлягають доказуванню в ході розгляду адміністративної справи № 2040/5801/18.

Таким чином на час розгляду адміністративної справи № 2040/5801/18 виконавчий напис приватного нотаріуса Одеського МНО ОСОБА_4, вчинений 14 листопада 2017 року зареєстрований за № 1635 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Окремо суд звертає увагу, що передумовою прийняття постанов від 05.03.2018 про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 55808698 та від 05.03.2018 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 55808698 стало відкриття виконавчого провадження № 55808698 постановою від 14.02.0218 року.

Разом з цим відкриття відбулось на підставі виконавчого напису № 1635 виданого 14.11.2017 року, приватного нотаріуса Одеського МНО ОСОБА_4, який згодом Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року по справі № 640/3500/18 н/п 2/640/1563/18 був визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому не може породжувати інші виконавчі документи - постанову про стягнення виконавчого збору від 05.03.2018 року в будь-яких часових проміжках.

Враховуючи вищенаведене, спірні постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, від 05.03.2018 про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 55808698 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору від 05.02.2018 року та постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, від 05.03.2018 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 55808698, є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірності його дій щодо винесення спірних постанов.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_3 48 000 грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до правового регулювання заявленої заяви, суд зазначає наступне.

За визначенням ч. 1 ст. 132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В свою чергу, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАСУ до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАСУ).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАСУ).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАСУ). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу представником позивача в ході розгляду адміністративної справи заявлено клопотання про долучення документів та стягнення судових витрат, а саме: копію договору № 240 від 13.07.2018 року про надання правничої (правової) допомоги; копію акту прийому-передачі № 162 від 26.11.2018 року; копію витягу з єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката ОСОБА_1, копія диплому кандидата юридичних наук ОСОБА_1; копія витягу з єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката ОСОБА_5.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2.3 договору № 240 від 13.07.2018 року зазначено, що позивач оплачує юридичну допомогу протягом 45 календарних днів після набрання законної сили рішенням суду.

Згідно зі змістом акту прийому-передачі № 162 від 26.11.2018 року з боку представника позивача адвоката ОСОБА_1, надано наступні послугу за описом:

1. інші види правової допомоги: підготовлено витяги з законодавства;

2. інші види правової допомоги: проведено збір та аналіз судової практики;

3. підготовлено та подано позовну заяву;

4. представництво інтересів позивача в Харківському окружному адміністративному суді з питань судового засідання;

5. роботи повязані з правовою допомогою: поїздка/очікування для представництва інтересів позивача в Харківському окружному адміністративному суді з питання судового засіданні по справі;

6. представництво інтересів позивача в Харківському окружному адміністративному суді у судовому засіданні;

7. інші види правової допомоги: поїздка для участі в судовому засіданні;

8. підготовлено апеляційну скаргу на ухвалу про залишення позову без розгляду;

9. представництво в Харківському окружному адміністративному суді з приводу подачі апеляційної скарги.

10. представництво з приводу сплати судового збору за подання апеляційної скарги;

11. підготовлено відповідь на відзив на апеляційну скаргу;

12. інші види правової допомоги: поїздка/очікування для представництва інтересів позивача в Харківському апеляційному адміністративному суді.

З урахуванням наведеного переліку наданої правової допомоги заявлено суму для відшкодування витрат пов'язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 48000,00 грн..

З огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне приведення укладених договорів у відповідність до вимог діючого КАС України та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218.

Зважаючи на той факт що договір № 240 від 13.07.2018 року укладений між позивачем та ТОВ «Юридична фірма «Арбіс» суду не надано доказів отриманого доходу з боку останнього, та як наслідок формування бази оподаткування.

З приводу зазначених видів правничої допомоги суд зазначає наступне.

Нова редакція КАС України (глава 8) змінює підходи до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зміна підходів до питання компенсації витрат на правничу допомогу (відмова від обмеження можливих витрат максимальною сумою) у новій редакції КАС, водночас, потребувала запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

У новій редакції КАС (частина 4, 5 статті 134) запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у новій редакції КАС закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій повязаності цих витрат із веденням справи взагалі (повязаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося ухвалення рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» також роз'яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Суд критично відноситься до посилань представника позивача стосовно відшкодування суму витрат, з питань: підготовлено витяги з законодавства; проведено збір та аналіз судової практики; представництво інтересів позивача в Харківському окружному адміністративному суді з питань судового засідання; роботи повязані з правовою допомогою: поїздка/очікування для представництва інтересів позивача в Харківському окружному адміністративному суді з питання судового засіданні по справі; інші види правової допомоги: поїздка для участі в судовому засіданні; представництво з приводу сплати судового збору за подання апеляційної скарги; інші види правової допомоги: поїздка/очікування для представництва інтересів позивача в Харківському апеляційному адміністративному суді, оскільки зазначені питання ніяк не стосуються надання юридичної допомоги позивачу.

Окремо суд зазначає, що п. 2.5 договору № 240 від 13.07.2018 року передбачено, що саме розмір гонорару не включає.

Серед іншого оцінюючи надані документи на належність та допустимість доказів, суд вказує на їх невідповідність, як первинного документа встановленим вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року N 996-14, а саме: зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Підсумовуючи, суд звертає увагу на пояснення представника позивача, що підставою для стягнення витрат за надання правничої допомоги є договірні відносини з позивачем, проте зважаючи на природу виникнення, існування та закінчення договірних відносин, кореспондуючи з законодавчо закріпленою свободою сторони у договорі, суд констатує про відсутність будь-якого важеля утримання для зміни договірних відносин та як наслідок коригування суттєвих умов договору.

Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у адміністративній справі не підтверджено, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (61072, АДРЕСА_1) до Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 16) про визнання протиправним та скасування рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, від 05.03.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 55808698 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору від 05.02.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, від 05.03.2018 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 55808698.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 61072, АДРЕСА_1) сплачену суму судового збору в розмірі 1409,60 (одна тисяча чотириста девять гривень 60 копійок), за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Харківській області (, 61002, м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 16).

В задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено 28.11.2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун