Справа № 2540/3149/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/3149/18 Суддя (судді) першої інстанції: Д'яков В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року (повний текст виготовлено 16 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

визнати протиправними та скасувати постанови: про закінчення виконавчого провадження № 56639953 від 06.09.2018; про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору № 57161723 від 06.09.2018; про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57175380 від 10.09.2018 та про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем - Деснянським відділом державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі щодо визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018 та про закінчення виконавчого провадження № 56639953 від 06.09.2018; відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору № 57161723 від 06.09.2018 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57175380 від 10.09.2018. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що при прийнятті рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки не відповідають обставинам справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, на підставі виконавчого листа та заяви стягувача 21.06.2018 старшим державним виконавцем Деснянского ВДВС м. Чернігова ГТУЮ в Чернігівській області Юхрименком І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56639953.

10.07.2018 старшим державним виконавцем Деснянского ВДВС м. Чернігова ГТУЮ в Чернігівській області Юхрименком І.О. складено акт, в якому зазначено про факт ненадання ОСОБА_5 доказів передачі майна, визначеного у виконавчому листі № 750/1835/18, на користь стягувача - Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго".

11.07.2018 директором Чернігівських міських електричних мереж від імені Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на адресу начальника Деснянского ВДВС м. Чернігова ГТУЮ в Чернігівській області направлено лист № 13а/2007, в якому зазначено про той факт, що 05.07.2018 о 16 год. 15 хв. ОСОБА_3 особисто прибув за адресою: вул. Гонча, 40, м. Чернігів з метою передачі майна Публічному акціонерному товариству "Чернігівобленерго". Оглянувши майно, комісією Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" зроблено висновок, що майно, яке привіз, для передачі Публічному акціонерному товариству "Чернігівобленерго", ОСОБА_3 є несправним, непридатним для використання та не у повній мірі відповідає майну, яке зазначено у постанові Апеляційного суду Чернігівської області від 23.05.2018 по справі № 750/1835/18, а отже не може бути прийнятим на баланс Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго".

У зв'язку з ненаданням ОСОБА_5 доказів передачі майна, визначеного у виконавчому листі від 04.06.2018 № 750/1835/18, у власність Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго", 13.07.2018 старшим державним виконавцем Деснянского ВДВС м. Чернігова ГТУЮ в Чернігівській області Юхрименком І.О. винесено постанову про накладення штрафу, якою на позивача накладено штраф у розмір 1700,00 грн. Також даною постановою зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено останнього про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 05.04.2018 позивачем на адресу голови Правління Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" та директора Чернігівських міських електричних мереж направлено листи, в яких ОСОБА_3 просив останніх добровільно виплатити йому всю суму, яку присудив для виплати суд, у розмірі 55513,62 грн. та направити свого представника, з належним чином оформленою довіреністю, за адресою: вул. Пухова, 114-а, м. Чернігів для передачі у власність Публічному акціонерному товариству "Чернігівобленерго" майна, яке вказано у рішенні суду.

З аналогічними заявами позивач звертався до голови Правління Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" та директора Чернігівських міських електричних мереж 25.06.2018, 04.07.2018 та 05.07.2018.

Разом з тим, вищевказані заяви позивача були залишені поза увагою як головою Правління Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго", так і директором Чернігівських міських електричних мереж.

Також 05.07.2018 позивач, перебуваючи за адресою: вул. Гонча, 40, м. Чернігів (юридична адреса Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго"), у присутності своїх сусідів склав акт прийому-передачі майна, в якому зазначено про факт відмови уповноваженої особи Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" у отриманні майна, зазначеного у рішенні суду, оскільки останнє містило дефекти (зокрема, електрогенератор "KIPOR KGE200Tc" - не запустився; діжка металева об'ємом 200 л для зберігання бензину - іржава; замість проводу ШВВП 2х 0,35 надано провід ШВВП 2 х 1,5).

Про вищевказані обставини позивач неодноразово повідомляв Деснянский ВДВС м. Чернігова ГТУЮ в Чернігівській області (листи від 26.06.2018, від 06.07.2018 та акт приймання-передачі від 05.07.2018).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 по справі № 2540/2689/18, яке згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Юхрименка Ігоря Олеговича від 13.07.2018 про накладення штрафу (ВП №56639953) (а.с. 13-16, 17-19).

11 вересня 2018 року позивач отримав від відповідача постанову від 06.09.2018, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/750/974/18 750/1835/18, що видав 04.06.2018 Деснянський районний суд м. Чернігова з виконавчого провадження ВП № 56639953 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 06.09.2018; постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2018 реєстраційного № ВП № 57161723 про стягнення з позивача витрат в сумі 7446 грн. 00 коп.; постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.09.2018 реєстраційного № ВП № 57175380 про стягнення з позивача витрат в сумі 292 грн. 24 коп.

Вважаючи, що його права, свободи та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив повністю та зазначив, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірність своїх рішень.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги в частині щодо визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018 та про закінчення виконавчого провадження № 56639953 від 06.09.2018 суд першої інстанції, крім іншого, виходив з того, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, однак, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, адміністративні суди не є «судом, встановленим законом» для розгляду такої категорії справ.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено у ст.287 КАС України. Відповідно до ч. 1 зазначеної статті, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначаються сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.1 Закону України №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що розгляд судом вимог про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби є за своєю правовою суттю формою судового контролю за виконанням постановленого судового акта, а відтак, має здійснюватись саме тим судом, котрий постановив рішення по справі та видав виконавчий лист.

Виходячи із суб'єктивного складу сторін та предмету спору, спір щодо оскарження постанов про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018 та про закінчення виконавчого провадження № 56639953 від 06.09.2018, який виник між позивачем та органом ДВС не належить до юрисдикції адміністративного суду та такий спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства. Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов суду у цивільних справах.

Так, частинами 1, 2 ст.74 Закону України №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Колегія суддів наголошує, що з положень наведених норм законодавства чітко слідує, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності іншого порядку судового оскарження.

В той же час, нормами ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено, що рішення державного виконавця щодо виконання судового рішення, в тому числі і постанова про арешт майна боржника з метою виконання рішення суду, можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження, іншими учасниками та особами незалежно від їх статусу виключно до суду, який видав виконавчий документ.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018 та про закінчення виконавчого провадження № 56639953 від 06.09.2018 вчинені державним виконавцем у рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/750/974/18 750/1835/18, виданого 04.06.2018 Деснянським районним судом м. Чернігова.

З наведеного вбачається, що у спірних правовідносинах оскарження позивачем постанов державного виконавця при виконанні рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, повинно здійснюватися шляхом подання скарги до суду, який видав виконавчий документ, за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 321/16/14-ц/15.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що спірні правовідносини щодо оскарження постанов про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018 та про закінчення виконавчого провадження № 56639953 від 06.09.2018, не належать до юрисдикції адміністративного суду та помилково розглянув їх за правилами адміністративного судочинства.

Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору № 57161723 від 06.09.2018 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57175380 від 10.09.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавче служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що при відкритті виконавчого провадження стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язковим, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку вчиняє державний виконавець у межах виконавчого провадження, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2018 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення виконавчого збору і в подальшому відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Окрім того, відповідно до ст. 42 Закону № 1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувана; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч. 2 ст. 42 Закону № 1404-VІШ).

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону № 1404-VІІІ витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і З частини першої цієї статті Частина 4 статті 42 Закону № 1404- VІІІ передбачає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5(далі - Інструкція №512/5) визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції №512/5 (в редакції наказу від 29.09.2016, що діє з 05.10.2016) витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або 'Поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2018 було винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57175380 і відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Як вже було визначено судом апеляційної інстанції, спірні правовідносини щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018 не належить до юрисдикції адміністративного суду та мають бути розглянуті за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Так, колегія суддів звертає увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018 не була визнана протиправною та скасована в передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору № 57161723 від 06.09.2018 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57175380 від 10.09.2018, є передчасними.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанов.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом.3 ч.1 ст.315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що даний позов у частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018 та про закінчення виконавчого провадження № 56639953 від 06.09.2018 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі у цій частині.

Щодо решти позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору № 57161723 від 06.09.2018 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57175380 від 10.09.2018, колегія суддів вважає їх передчасними, відтак наявні підстави для відмови у їх задоволенні.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 243, 315, 319, 322, 323 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 56639953 від 21.06.2018 та про закінчення виконавчого провадження № 56639953 від 06.09.2018 - закрити.

В частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору № 57161723 від 06.09.2018 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57175380 від 10.09.2018 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 28.11.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма