Справа № 813/1569/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/750/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі № 813/1569/18 (головуючий судя ОСОБА_2, час ухвалення 10:22 год., м. Львів, повний текст складений 20.07.2018) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство ,,ОСОБА_3, про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень- рішень, -

В С Т А Н О В И В :

20 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 15 грудня 2017 року за № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Рішенням від 17 липня 2018 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що суд першої інстанції не надав належного значення тим обставинам, що у звязку із несподіваним та різким підвищенням курсу долара двічі у 2008 та 2014 роках і неспроможністю виплачувати надмірно здорожчаний кредит він (зі згоди банку) змушений був продати заставлений автомобіль за безцінь, 18 000 доларів США. Доклавши ще 10 000 доларів США, він вніс на рахунок банку 28.08.2013 року одноразовим платежем 28 000 доларів США, як часткове погашення кредиту, продовжуючи при цьому щомісячну сплату кредитних коштів.

Таким чином, в результаті цього кредитування він нічого не надбав, окрім збитків і багаторічних митарств. Виходячи з даної спірної ситуації наполягає на тому, що вказане одностороннє волевиявлення кредитора щодо прощення йому частини боргу значною мірою зменшило суму понесених ним збитків, проте ні в якому разі не призвело до отримання прибутку.

Також позивач заперечує факт отримання будь-якого реального доходу в формі так званого ,,додаткового блага: ні грошей, ні автомобіля, ні вигоди, - навпаки, він зазнав значних матеріальних і моральних збитків (багаторічні судові процеси, виконавче провадження, опис і арешт майна, оспорювання суми виконавчого збору в судовому порядку, а тепер ще й непомірно високий податок в сумі еквівалентній 3 314,00 доларів США і т.д.), - на вимогу банку змушений був продати за безцінь свій автомобіль та ще й продовжував тривалий час виплачувати за нього кредит вже при надвисокому курсі долара.

Поняття доходу визначається в пп. 14.1.54 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, згідно якого дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України. Законодавець чітко виділяє необхідність реального отримання будь-якого доходу з метою його подальшого віднесення до правової конструкцій наведеної у пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Податковим кодексом акцентується, що додаткові блага виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом. Тобто за наслідками, повинно відбутись фактичне отримання грошових коштів або товару. Отже, відповідно до вищезазначених положень, основною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Він же такого доходу не отримував, а тому відсутні правові підстави для винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ГУ ДФС у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого позивачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 26 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ПАТ ,,ОСОБА_3 банк уклали договір кредиту № 7/1/217К-07 на суму 57459, 00 доларів США, процентна ставка становить 12, 0%. Після підписання договору строки кредитування та відсоткові ставки змінювались.

28 серпня 2013 року ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ ,,ОСОБА_3 банк (кредитор) уклали угоду про припинення зобовязань за договором № 7/1/217К-07 від 26.11.2007, відповідно до якої було встановлено, що станом на 28.08.2013 загальний розмір заборгованості позичальника (без врахування суми неустойки: штрафу та пені) перед кредитором за вищевказаним основним договором становить 32 025,46 доларів (тридцять дві тисячі двадцять пять доларів, 46 центів).

27 травня 2014 року ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ ,,ОСОБА_3 банк (кредитор) уклали угоду про припинення зобовязань за договором № 7/1/217К-07 від 26.11.2007 (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком), відповідно до якої було встановлено, що станом на 27.05.2014 загальний розмір заборгованості позичальника (без врахування суми неустойки: штрафу та пені) перед кредитором за вищевказаним основним договором становить 25970, 46 доларів (двадцять пять тисяч девятсот сімдесят доларів, 46 центів).

7 травня 2015 року складений акт про припинення зобовязань за договором № 7/1/217К-07 від 26.11.2007, відповідно до якого у звязку з виконанням позичальником умов пункту 2.1. угоди про припинення зобовязань від 27 травня 2014 року за договором № 7-1/217К від 26.11.2007, з моменту підписання сторонами цього акта заборгованість позичальника перед кредитором в сумі 15 970,46 дол. США вважається погашеною повністю шляхом прошення кредитором такої заборгованості позичальнику (на підставі статті 605 Цивільного кодексу України - ,,прощення боргу), а позичальник вважається таким, що виконав свої зобовязання за основним договором в повному обсязі.

10 серпня 2016 року ПАТ „Універсал Банк скерував на адресу відповідача лист № 2890, відповідно до якого протягом 2015 року прощено заборгованість позичальникам, а саме ОСОБА_1 в сумі 335786,95 грн..

ПАТ „Універсал Банк у II кв. 2015 року відобразив в „Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за ознакою доходу ,,126 (додаткове благо) на загальну суму 335 786,95 грн..

ГУ ДФС у Львівській області скерувало на адресу позивача повідомлення № 599 від 25 жовтня 2017 року про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

15 жовтня 2017 року позивач надав відповідачу письмові пояснення, в яких просив податковий орган врахувати позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 06 червня 2017 року у справі № К/800/30323/16, в якій суд зазначив, що основною ознакою доходу платника податку є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, а тому прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником такої суми.

25 жовтня 2017 року ГУ ДФС у Львівській області видало наказ № 4993 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 тривалістю 5 робочих днів з 09.11.2017.

За наслідками проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки, оформленої актом № 2061/13-07/НОМЕР_3 від 21.11.2017 року, ГУ ДФС у Львівській області 15 грудня 2018 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 07, яким визначено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 6548, 39 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 16637, 00 грн.;

- № НОМЕР_2, яким визначено грошове зобовязання зі сплати військового збору в сумі 5036, 80 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 1259, 20 грн..

Висновки податкового органу базуються на тому, що позивач допустив порушення податкового законодавства, зокрема: - абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України, внаслідок чого йому донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 66 548,39 грн.;

- п. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 177.11 ст. 177 Податкового Кодексу України, що призвело до перекручення даних у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Закону України від 28.12.2014 №71-VIII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, в результаті чого йому донараховано військовий збір за 2015 рік на загальну суму 5 036, 80 грн..

Так, на думку контролюючого органу, ОСОБА_1 всупереч податковому законодавству не задекларував у 2015 році доходи у вигляді додаткового блага та не сплатив податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого додаткового блага у розмірі 335786, 95 грн., що призвело до нарахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 83185, 48 грн. (66548, 39 грн. основний платіж та 16637, 10 грн. штрафна санкція) та військового збору на загальну суму 6296, 00 грн. (5036, 80 грн. основний платіж та 1259, 20 грн. штрафна санкція).

До такого висновку податковий орган дійшов на підставі відомостей ЦБД про суми виплачених доходів позивачу від ПАТ „Універсал Банк за 2015 рік в розмірі 335786, 95 грн. (дохід за ознакою ,,126-додаткове благо). В свою чергу, позивач подав декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, але не задекларував в розділі ,,інші доходи суму отриманого доходу. Також, податковий орган дійшов до висновку про заниження військового збору на суму 5036, 80 грн..

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач всупереч податковому законодавству не задекларував у 2015 році доходи у вигляді додаткового блага та не сплатив податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого додаткового блага у розмірі 335786, 95 грн..

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу (ПК) України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) обєктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не повязаний з виконанням обовязків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобовязаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобовязаний виконати всі обовязки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобовязаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

За встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором основної суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 335786, 95 грн., суд першої інстанції дійшли правильного висновку, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік.

При цьому, як встановлено в ході розгляду справи, кредитором було повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу у заявах під підпис особисто, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України повязують обовязок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності визначення позивачу грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII ,,Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ,,Перехідні положення ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної ОСОБА_2 України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від обєкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобовязані забезпечувати виконання податкових зобовязань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відтак, за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, правильним є й висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності визначення позивачу грошового зобовязання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду подібної справи, зокрема постанова від 24 жовтня 2018, справа №826/6896/17 (адміністративне провадження №К/9901/57674/18), а відповідно до ч.5ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі № 813/1569/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.