Справа № 140/2061/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року ЛуцькСправа № 140/2061/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф. А.,

при секретарі судового засідання Журомській І. М.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача Авраменка Г. В., Плех О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Луцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про визнання незаконною постанови в частині та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (надалі - ОСОБА_5, позивач) звернувся з позовом до Луцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області (надалі - відповідач) про визнання незаконною постанови №0301/1676/1676/7 від 14.09.2018 року в частині призначення одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 19 717,11 грн. та зобов'язання здійснити нарахування та доплату суми одноразової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 181 324,89 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, постановлено, що судовий розгляд справи необхідно проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при призначенні одноразової грошової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності ОСОБА_5 було неправильно нараховано розмір такої допомоги.На момент страхового випадку діяв Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року №24, в редакції станом на 23.01.2015 року, пункт 3.5.1. якого передбачав, що одноразова допомога потерпілому визначається з розрахунку його середньої заробітної плати (доходу) за кожний відсоток втрати професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду, на час настання права потерпілого на страхову виплату.

30.10.2018 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року повернуто клопотання відповідача про закриття провадження у справі без розгляду.

13.11.2018 року відповідач повторно подав клопотання про закриття провадження у справі, а також подав клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено та призначено судове засідання на 20.11.2018 року.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову та просили закрити провадження у справі. Також, зазначили, що постанова №0301/1676/1676/7 від 14.09.2018 року в частині призначення одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 19 717,11 грн. прийнята на виконання Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме статей 36 та 42.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року в задоволенні клопотання Луцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про закриття провадження у справі відмовлено.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв'язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 19.12.2017 року ОСОБА_5 під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на ТОВ «ЄВРОВУД УКРАЇНА» отримав важку травму, що підтверджується актом за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвомвід 18.07.2018 року (а. с. 10-12).

Відповідно до копії довідки МСЕК серії 12ААА №766546 від 31.07.2018 року ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності із зазначенням виду огляду - повторно-достроково на зміну категорії, причини інвалідності - трудове каліцтво (а. с. 16, 16 зворот).

У довідці про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 12ААА №020846 від 31.07.2018 рокуЧорному І. В. встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 70 відсотків (а. с. 16, 16 зворот).

Комісія з питань охорони праці ТОВ «ЄВРОВУД УКРАЇНА» на засіданні 27.08.2018 року вирішила зменшити розмір одноразової допомоги ОСОБА_5 на 10% за порушення ним вимог Інструкції з охорони праці №34 для оператора котельні яка працює на твердому паливі, про що свідчить відповідний протокол (а. с. 18-19).

Постановою №0301/1676/1676/7 від 14.09.2018 року Луцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області позивачу призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 19 717,11 грн.(а.с. 20).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XIV.

З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат та здійснення робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, керуючись статтями 17, 21, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України постановив затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (Постанова правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року №24).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Згідно з положеннями статті 38 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги

Відповідно до частин першої та другої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) страхові виплати провадяться в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а в разі смерті потерпілого - у місячний строк з дня смерті застрахованого особам, які мають на це право.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У зв'язку з цим до правовідносин щодо нарахування та виплати потерпілому одноразової допомоги мають застосовуватися правила, що діяли на день виникнення у нього права на виплату.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції від 03.08.2014 року) У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду. Якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров'я настало не тільки з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більш як на 50 відсотків.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції від 01.01.2015 року) внесено зміни у вищезазначену норму. Так, у частині другій статті 42 цього Закону норму викладено в такій редакції: «У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд проводить одноразову страхову виплату потерпілому, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату. Якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров'я настало не лише з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більш як на 50 відсотків.». Дана норма баула чинною і на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 3.5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року №24 (надалі - Порядок №24) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено: одноразова допомога потерпілому визначається з розрахунку його середньої заробітної плати (доходу) за кожний відсоток втрати професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду, на час настання права потерпілого на страхову виплату.У разі встановлення комісією з розслідування нещасного випадку, що ушкодження здоров'я настало не лише з причин, що залежать від роботодавця, а і внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги підлягає зменшенню, але не більше як на 50 відсотків (пункт 3.5.3 Порядку №24).

Отже, судом встановлено розбіжність між розміром одноразової допомоги у двох чинних нормативно-правових актах, що регулюють спірні правовідносини.

З наданого в судовому засіданні розрахунку вбачається, що відповідач проводив розрахунок одноразової допомоги ОСОБА_5 за такою формулою: (17*1841,00 грн. (прожитковий мінімум з 01.07.2018 року)*70% - 10% = 19717,11 грн.

Тобто, даний розрахунок проводився на підставі статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

В свою чергу, якщо керуватися пунктом 3.5.1. Порядку №24, то розрахунок одноразової допомоги ОСОБА_5 слід рахувати за такою формулою: 5421,48 грн.(середня зарплата згідно довідки №39 від 20.07.2018 року)*70 = 379503,6 грн. Проте чотирикратний розмір граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду, на час настання права потерпілого на страхову виплату обмежений сумою 223 380 грн. (55 845 грн.(максимальний розмір зарплати, з якої сплачуються страхові внески)*4).

Отже, одноразова допомога ОСОБА_5 згідно вимог Порядку №24 має становити 223 380 грн. - 10% = 201 042 грн.

Відповідачем згідно постанови від 14.09.2018 року №0301/1676/1676/7прийнято рішення про виплату ОСОБА_5 одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 19717,11 грн.

Представники позивача в судовому засідання вказали, що призначенням такого розміру одноразової допомоги було порушено право позивача на належне соціальне забезпечення.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 22 Конституції України закріплює положення про те, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Це означає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Фактично, при прийнятті постанови від 14.09.2018 року №0301/1676/1676/7, посадовими особами Луцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області не дотримано вказаних норм Конституції України та допущено звуження змісту та обсягу права позивача на отримання страхових виплат та соціальних послуг у зв'язку із втратою працездатності.

Конституційний суд неодноразово у своїх рішеннях тлумачив, що згідно з Конституцією України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян, зокрема їх прав на соціальний захист і достатній життєвий рівень. Це зобов'язує державу відповідним чином регулювати економічні процеси, встановлювати і застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян (№1-рп/2005 від 17.03.2005 року).

В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (№8-рп/2005 від 11.10.2005 року).

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року N 8-рп/99, від 20.03.2002 року N 5-рп/2002, від 17.03.2004 року N 7-рп/2004, від 01.12.2004 року N 20-рп/2004).

Звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: "обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов'язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права" (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Конституційний Суд України зазначає, що положення статей 3, 21, 46, 48, 68 Основного Закону України корелюють із міжнародними та європейськими стандартами щодо "гідного людського життя", "мінімальних вимог існування в умовах, гідних людини", прав людини "не зазнавати голоду" та на "захист від бідності", якими має керуватися соціальна держава (22.05.2018 року № 5-р/2018).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98) (п.168 рішення).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський Суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Слід також звернути увагу на додержання принципу верховенства права, який передбачає дотримання,в тому числі вимог, «законності», яким передбачається можливість втручання у основоположні свободи. Так, у рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former Kingof Greece and Othersv. Greece) заява № 25701/94,пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов переконливого висновку, що при призначенні ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності на підставі лише норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме статей 36 та 42, не врахувавши Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, відповідачем всупереч засадам та гарантіям, які встановлені Конституцією України було допущено значне та непропорційне, без дотримання балансу між рівнем заподіяної шкоди здоров'ю позивача (перелом склепіння черепа зліва, гостра субдуральна гематома справа, забій головного мозку; протипоказана важка фізична робота; потреба у медичному забезпеченні, санаторно-курортному лікуванні) та розміром відшкодування такої шкоди (згідно оскаржуваної постанови - 19 717,11 грн.) звуження конституційних прав позивача на справедливу компенсацію шкоди завдану його здоров'ю.

Таким чином, оскаржувана постанова Луцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України у Волинській області №0301/1676/1676/7 від 14.09.2018 року в часині призначення одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності в сумі 19 717,11 грн. є протиправною та підлягає скасуванню в цій частині.

При цьому, суд зазначає, що у спірних правовідносинах до застосування підлягають норми Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року №24 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), яким встановлено: одноразова допомога потерпілому визначається з розрахунку його середньої заробітної плати (доходу) за кожний відсоток втрати професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду, на час настання права потерпілого на страхову виплату. У разі встановлення комісією з розслідування нещасного випадку, що ушкодження здоров'я настало не лише з причин, що залежать від роботодавця, а і внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги підлягає зменшенню, але не більше як на 50 відсотків (пункт 3.5.3 Порядку №24).

Водночас, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача здійснити нарахування та доплату суми одноразової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 181 324,89 грн. не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Позивач по суті просить суд здійснити нарахування суми одноразової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності в певному розмірі, що належить до виключних повноважень Фонду соціального страхування України та його робочих органів. Отже задовольняючи вказану позовну вимогу суд вийшов би за межі своєї компетенції.

Однак, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи неправильно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб'єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 9, частиною другою статті 245 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Луцьке міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України у Волинській області вирішити питання щодо нарахування та проведення одноразової страхової виплати ОСОБА_5 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі статей 3, 8, 22, 46 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною постанову Луцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України у Волинській області №0301/1676/1676/7 від 14.09.2018 року в часині призначення одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності в сумі 19 717,11 грн.

Зобов'язати Луцьке міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України у Волинській області вирішити питання щодо нарахування та проведення одноразової страхової виплати ОСОБА_5 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер

Повний текст судового рішення складено 26.11.2018 року.