Справа № 1840/3757/18
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2018 р. Справа № 1840/3757/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1Л.) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач, Управління), і просить суд: зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 2,00 га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області.
Свої вимоги мотивувала тим, що відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою суперечить нормам Земельного кодексу України. Так, зазначає, що відповідно до ч.9 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Однак, відповідач, після отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, всупереч вказаній нормі, не затвердив проект землеустрою земельної ділянки, посилаючись на те, що був направлений запит до органу місцевого самоврядування щодо висловлення позиції на етапі надання згоди на затвердження документації із землеустрою. При цьому, позивач зазначає, що відповідно до ст.186 Земельного кодексу України органам виконавчої влади при погодженні чи затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати надання погодження документації будь-якими іншими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування.
Ухвалою суду від 08.10.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
24.10.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.27-36), відповідно до якого представник просила відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що згідно розпорядження Кабінету ОСОБА_2 України від 01 квітня 2014 року №333-р, від 22.09.2016 №688-р, рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 та відповідно розпорядження Кабінету ОСОБА_2 України від 31.01.2018 №60-р, передбачається розширення повноважень органів місцевого самоврядування з розпорядження земельними ділянками, за межами населених пунктів.
Згідно розпорядження Кабінету ОСОБА_2 України від 31.01.2018 № 60-р Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність обєднаних територіальних громад Управління має забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з ОТГ (шляхом прийняття відповідною радою рішення) згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).
Таким чином, Управління під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності повинно приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування, яка базується на принципі колегіальності.
На запит Управління обгрунтованої та мотивованої відповіді щодо погодження чи непогодження зазначеного землевідведення Верхньосироватська об'єднана територіальна громада не надала.
Також Управління просило суд врахувати, що на момент подання до суду позивачем позовної заяви розпочато процедуру передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну згідно Наказу від 02.10.2018 №18-7669/16-18СГ "Про затвердежння технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок", а також те, що вказана земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку, яка планується для передачі у Верхньосироватську ОТГ Сумського району Сумської області.
Крім того, зазначила, що вимога зобовязати відповідача затвердити проект землеустрою є втручанням у дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Суд не вправі зобовязати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із земельним законодавством України можуть здійснюватися лише за його розсудом.
31.10.2018 представником позивача подано до суду додаткові пояснення (а.с. 37-41), у яких зазначено, що відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти технічну документацію, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин справи. Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 15.06.2017 ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району (а.с.14).
18.05.2018 позивачу наказом ГУ Держгеокадастру у Сумський області від 18.05.2018 №18-3207/16-18-СГ було надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.15).
Вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки було погоджено без зауважень, відповідно до висновку від 11.07.2018 №6063/8818 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.16).
В наказі Управління від 18.05.2018 №18-3207/16-18-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" вказано, що керівнику Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області при надходженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки потрібно забезпечити в установленому законодавством порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
На виконання вказаного припису відповідача, запроектована для відведення ОСОБА_1 у власніть земельна ділянка була зареєстрована у Державному земельному кадастрі, тобто визначена її площа, межі, присвоєний кадастровий номер, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 17-18). Органом, який зареєстрував вказану земельну ділянку є Міськрайонне управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, тобто структурний підрозділ відповідача.
При реєстрації вказаної земельної ділянки державним кадастровим реєстратором відповідно до чинного законодавства було проведено перевірку на відповідність законним вимогам.
Згідно ст.ст. 3, 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості з державного земельного кадстру є офіційними, об'єктивними, достовірними, обов'язковими та повними.
Відповідачем листом від 07.08.2018 № К-9516-3782/21-18 повідомлено позивача про те, що Управління звернулося до Верхньосироватської сільської ради щодо висловлення позиції на етапі надання земельної ділянки у власність, але від останньої обгрунтованої та мотивованої відповіді щодо погодження або непогодження зазначеного землевідведення не надано.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі Земельний кодекс України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Статтею 118 Земельного кодексу України визначається порядок безоплатної приватизації земельних ділянок.
Так, зокрема, частинами 6-7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Згідно з положеннями ч. 9-10 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а у разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Згідно з ч.13 ст.123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є завершальною стадією процедури відведення земельної ділянки. При цьому, стаття 123 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, зокрема, його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто, поданий проект за змістом, формою має відповідати вимогам законів та інших нормативно-правових актів.
Тобто, відповідач, розглядаючи заяву ОСОБА_1, повинен був прийняти одне з двох рішень: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до вимог ст.118 Земельного кодексу України або надати мотивовану відмову у його затвердженні. При цьому, у випадку надання відмови, Управління повинно було керуватись лише тими підставами, виключний перелік яких визначено у Земельному кодексі України.
Однак, в порушення зазначених норм законодавства, Управлінням у листі від 07.08.2018 (а.с.21) фактично було надано відмову у затвердженні проекту землеустрою, оскільки відповідач, без посилання на будь-які норми, визначені Земельним кодексом України для розгляду таких звернень, у листі повідомив, що заяву позивача про затвердження проекту землеустрою розглянуто, та з посиланням на розпорядження Кабінету ОСОБА_2 України від 31.01.2018 № 60-р, зазначив, що Управління не може не приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, оскільки Верхньосироватська сільська обєднана територіальна громада відповіді щодо погодження або непогодження спірного землеволодіння не надала.
Однак, вказана підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою є необґрунтованою та не передбачена приписами Земельного кодексу Україну.
Посилання відповідача на розпорядження Кабінету ОСОБА_2 України від 31.01.2018 №60-р є безпідставним. Так, розпорядження від 31.01.2018 №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад" вимагає отримання погодження об'єднаних територіальних громад (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Однак, не отримання такого погодження, відповідно до приписів Земельного кодексу України, не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою. Крім того, відповідно до Закону України "Про Кабінет ОСОБА_2 України" розпорядження є актом Кабінету ОСОБА_2 України, який видається з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань, а тому посилання на такі документи як на підставу для унормування порядку отримання позиції органу місцевого самоврядування щодо проекту землеустрою є необґрунтованими.
Більше того, згідно ч.18 ст. 186 Земельного кодексу України ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб'єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею.
Посилання представника відповідача у відзиві на те, що на момент подання до суду позивачем позовної заяви розпочато процедуру передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну, а також те, що вказана земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку, яка планується для передачі у Верхньосироватську ОТГ Сумського району сумської області, суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не було надано доказів передачі зазначеної земельної ділянки у комунальну власність Верхньосироватській об'єднаній територіальній громаді, а тому суд визнає, що станом на момент вирішення справи питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, відповідно до вимог Земельного кодексу України, відноситься саме до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Сумській області.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, який фактично відмовив позивачу у задоволенні заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не дотримався вимог Земельного кодексу України, така відмова не може відповідати приписам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги про зобовязання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо доводів відповідача про те, що суд не може зобовязати орган владних повноважень до прийняття конкретного рішення, оскільки це буде фактичне втручання в його дискреційні повноваження, суд зазначає, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_2 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.
Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти відмову або надати дозвіл. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.
При цьому, слід зазначити, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого субєкта владних повноважень.
Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 22.03.2018 (справа №823/795/17), від 27.02.2018 (справа №816/591/15-а).
Враховуючи, що Управління протиправно відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з підстав, не передбачених Земельним кодексом України, суд вважає, що в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Сумській області, а зобовязання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, буде обґрунтованим, повним та належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 2,00 га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька