Справа № 809/651/18
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" листопада 2018 р. справа № 809/651/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Скільського І.І.,
за участю секретаря судового засідання Волочій Л.І.,
представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,
до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі. Судовий розгляд призначено на 08.05.2018 (т.1 а.с.1-2).
08.05.2018 у зв'язку із витребуванням додаткових доказів, в судовому засіданні оголошено перерву до 09.30 год. 25.05.2018 (т.6 а.с.46-47).
25.05.2018 у зв'язку із витребуванням додаткових доказів, в судовому засіданні оголошено перерву до 10.00 год. 12.06.2018. (т.6 а.с.146-147).
12.06.2018 розгляд даної адміністративної справи відкладено за клопотанням представника позивача на 10.00 год., 03.08.2018 (т.6 а.с.163).
03.08.2018 у зв'язку із витребуванням додаткових доказів, в судовому засіданні оголошено перерву до 14.00 год. 15.08.2018 (т.6 а.с.169-170).
15.08.2018 у зв'язку із клопотанням представника відповідача, в судовому засіданні оголошено перерву до 10.00 год. 23.08.2018 (т.6 а.с.186).
23.08.2018 у зв'язку із витребуванням додаткових доказів, в судовому засіданні оголошено перерву до 14.00 год. 10.09.2018 (т.6 а.с.199-200).
10.09.2018 у зв'язку із клопотанням представника відповідача, в судовому засіданні оголошено перерву до 14.30 год. 20.09.2018 (т.7 а.с.29-30).
20.09.2018 у зв'язку із викликом свідків, в судовому засіданні оголошено перерву до 14.30 год. 04.10.2018 (т.7 а.с.40-41).
04.10.2018 у зв'язку із викликом свідка повторно, в судовому засіданні оголошено перерву до 15.30 год. 18.10.2018 (т.7 а.с.128).
18.10.2018 у зв'язку із витребуванням додаткових доказів, в судовому засіданні оголошено перерву до 14.30 год. 31.10.2018 (т.7 а.с.134-135).
31.10.2018 у зв'язку із перебуванням судді Скільського І.В. у відпустці 31.10.2018, судове засідання не відбулося, але призначено на 14:00 год. 14.11.2018 (т.7 а.с.169-170).
14.11.2018 у зв'язку із витребуванням додаткових доказів, в судовому засіданні оголошено перерву до 09:15 год. 20.11.2018 (т.7 а.с.176-177).
Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, інші письмові докази та матеріали справи в їх сукупності, судом встановлено таке.
Посадовими особами відповідача на підставі наказів Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 29.01.2018 року № 167 та від 23.02.2018 №280, проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2017 р., результати якої відображено в акті №193/09-19-13-06/НОМЕР_1 від 12.03.2018 (т.1 а.с.23-90).
Висновками акта перевірки встановлено порушення: - підпункту 176.1 статті 176, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010, пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003, в частині неведення книги обліку доходів і витрат за період, що перевірявся;
- підпункту 296.1.2 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. в частині не ведення книги обліку доходів за період, що перевірявся;
- пункту 292.1 статті 292, пункту 293.3 статті 293, пункту 294.1 статті 294, пункту 295.3 статті 295, пункту 296.3 статті 296 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р., в результаті чого занижено податкові зобов'язання по єдиному податку на загальну суму 1038,26 грн., в тому числі за три квартали 2015 р. на 933,25 грн. та за півріччя 2016 р. на 105,01 грн.;
- пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України від 08.07.2010 р. №2464 від «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зі змінами і доповненнями, в результаті чого несвоєчасно подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за січень 2015 р.;
- частини 4 статті 4, частини 2 частини 5 статті 7, частини 6 статті 8 Закону України від 8 липня 2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено суму єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за перевіряємий період на суму 9519,39 грн., в тому числі за період з 01.10.2016 р. по 31.12.2016 р. - 3773 37 грн. за 2017 р. - 5746,02 грн.;
- пункту 1 частини 1 статті 4, пункту 1 частини 1 статті 7, абзацу 1 частини 8 статті9, абзацу 4 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) за січень 2017 року на 690,98 грн.;
- пункту 187.1 статті 188, пункту 188.1 статті 188, пункту 200.4 «б» статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р., в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 4810 грн.;
- пункту 162.1 статті 162, пункту 163.1 статті 163, пункту 177.1, пункту 177.2 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період на 1223,86 грн., в тому числі за період з 01.10.2016 р. по 31.12.2016 р. на 259,69 грн., за 2017 р. на 964,17 грн.;
- пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, а саме не подання заяви про реєстрацію рухомого та нерухомого майна.
На підставі вищевказаного акту перевірки №193/09-19-13-06/НОМЕР_1 від 12.03.2018, відповідачем 29.03.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення:
Позивач вважаючи дії відповідача та наведені висновки Акту перевірки, протиправними, необґрунтованими, безпідставними незаконними та такими, що не відповідають вимогам податкового законодавства та фактичним обставинам, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом:
Надаючи оцінку правомірності прийнятих Головним управлінням ДФС України в Івано-Франківській області податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску та рішення про застосування штрафних санкцій, суд зазначає таке.
Отримання поставки партіями з використанням паливних карток підтверджується складеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтотрейд Ресурс» і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 актом приймання-передачці №1, відповідно до якого було передано паливні картки у кількості 23 штуки (т.1 а.с.107).
Позивачем як доказ використання газу та бензину у господарській діяльності, надано акти на списання, а саме акт №34 від 31.12.2016, акт №23 від 01.04.2017, акт №27 від 30.04.2017, акт №45 від 31.05.2017, акт №50 від 30.06.2017, акт №58 від 31.07.2017, акт 363 від 31.08.2017, акт №69 від 30.09.2017, акт №74 від 31.10.2017, акт №88 від 31.12.2017 (т.1 а.с.206-215).
На обгрунтування використання позивачем в господарській діяльності паливно-мастильних матеріалів, а саме бензин 92, бензин 95 та газу, представниками позивача зазначено, що бензин використовується для додавання в зимовий період до дизельного палива а також для миття та знежирення перед ремонтом агрегатів, вузлів та деталей транспортних засобів від олійно-грязових та асфальтно-смолистих відкладень. Газ використовувався для роботи газового різака для різання нагрівання металевих виробів при ремонті транспортних засобів.
Згідно наданих письмових пояснень за підписом позивача, для здійснення господарської діяльності з метою отримання доходу позивачем використано: за період з 01.01.2015 по 31.12.15 всього дизельного палива в кількості 246445,66 л., бензину в кількості 589,07 л., газу всього в кількості 1117,71 л.; за період 01.01.16 по 31.12.16 дизельного палива всього в кількості 391270.002 л., бензину всього в кількості 783.29 л., газу всього в кількості 1877.48 л.; за період з 01.01.17 по 31.12.17 дизельного палива всього в кількості 413388 ,67л., бензину всього в кількості 710.74 л., газу всього в кількості 2330.98 л.
Доцільність додавання в зимовий період бензину в дизельне паливо та використання газу в автомобільному господарстві позивач обґрунтовує листом рекомендацією від 03.01.2015 наданого ОСОБА_1 (диплом серія ВА №47275947 від 30.06.2014, спеціальність «Автомобілі та автомобільне господарство», кваліфікація інженер-механік)(т. 6 а.с.62-63).
Згідно вказаного листа-рекомендації найпростішим методом та найдоступнішим є додавання бензину в дизельне паливо в невеликі кількості в межах 0,01 л. - 0,03л. на 1 л. дизельного палива. Також бензин доцільно використовувати для миття та знежирення перед ремонтом агрегатів, вузлів та деталей транспортних засобів від олійно-грязових та асфальтно-смолистих відкладень. Газ в автомобільному господарстві використовується для різних потреб, найпоширеніші: застосування для роботи газового різака який слугує для різання, нагрівання металевих виробів, також використання газу в газових пересувних конвекторах для обігріву господарських приміщень.
Так, позивачем на підставі доповідних записок від 12.12.2014, 12.12.2014, 22.12.2014 листа рекомендації від 03.01.2015, видано наказ №1/Д від 04.01.2015, яким дозволив додавати при необхідності бензин в дизельне паливо в зимовий період в межах 0,01-0,03л на 1 л. дизельного палива за умови виявлення ознак замерзання палива (т.6 а.с.176-179).
На підставі доповідної записки від 03.01.2015, позивачем видано наказ №2/Д від 04.01.2015, яким дозволено забезпечувати господарську діяльність газом (пропан-бутан) в мінімальній кількості 170 л на місяць (що в перерахунку складає 33.76 м3) для роботи різака типу РЗ «Донмет» 300 (т.6 а.с.180 та а.с.182).
Крім того, на підставі доповідної записки від 03.01.2015, листа рекомендації від 03.01.2015, позивачем видано наказ №3/Д від 04.01.2015, яким дозволено використання бензину для миття та знежирення перед ремонтом агрегатів, вузлів та деталей транспортних засобів від олійно-грязових та асфальтно-смолистих відкладень (т.6 а.с.181-182).
Також позивачем відповідно до наказу №20-ОЗ від 26.12.2014 введено в експлуатацію різак РЗ «Донмет» 300П (т.6 а.с. 205).
На підтвердження використання бензину у господарській діяльності, зокрема необхідності знежирення та промивання агрегатів, вузлів і деталей транспортних засобів перед ремонтом, очищення від іржі, накипу і нагару надано копії окремих сторінок (аркушів) методичної літератури, а саме: навчального посібника за редакцією ОСОБА_8 «ОСОБА_2 автомобілів» (сторінки 1,2,3,4,5,128) та «Експлуатація і ремонт» Iveko EuroStar, видавництво «Терція» (сторінки 1,2,3,125,126,129,137,153,173) (т.6 а.с.225-232).
Відповідно до наданих письмових пояснень позивача, вказується що використання спеціальних речовин антигелів (присадок) які зменшують температуру загустання палива в зимовий період є економічно не вигідно та їх використання на практиці не завжди відповідають нормам описаних у інструкціях від виробників, є менш доступними в продажах на АЗС. Додавання звичайного бензину є для позивача найбільш економічно найефективнішим методом, оскільки бензин доступний на кожній заправці, що не спричиняє водію перешкод для його придбання. Стосовно придбання в зимовий період палива торгової марки Wog ДП Mustang а не ДП Mustang +, яке є більш стійкішим до загусання, пояснив тим, що ДП Mustang + більше, як на 1 грн., за літр дорожчий за ДП Mustang, а середня потреба в паливі по одному транспортному засобу в місяць становить 4000 літрів, що виходить в підсумку на місяць збільшення витрат на 4000 грн., по кожному авто. Тому використання пального ДП Mustang + є економічно не вигідним для господарської діяльності, оскільки собівартість перевезень визначається із звичайних цін на паливо ДП Mustang. Перевага у придбанні дорожчого бензину автомобільного марки А-95 пояснюється тим, що в наказах на використання бензину відсутня вказівка, який саме бензин застосовувати в господарській діяльності. Бензин марки А 92має вміст біопалива, яке понижує властивості бензину(замерзання, мийні властивості). На сайті продавця міститься інформація про те, що бензин марки А95 Mustang виготовлений за новою технологією, що підвищує миючі властивості пального та очищення двигуна, тому у господарській діяльності використання бензину марки А95, як розчинника для миття агрегатів та вузлів транспортних засобів, є більш ефективнішим з огляду на його технічні характеристики. Зазначено, що окрім бухгалтерського обліку придбання та списання палива, позивачем здійснюється управлінський контроль за придбанням та використання палива у власному електронному кабінеті на веб-сайті продавця палива, де можна від слідкувати скільки та за якою старт-карткою отримано паливо на АЗС (т.7 а.с.44-46).
Також позивачем на підтвердження придбання газу та бензину за період 01.01.2015 по 30.09.2016 надано копії видаткових накладних виданих постачальниками ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» та ТзОВ «НАФТОТРЕЙДРЕСУРС», що містяться в матеріалах справи (т.7 а.с.143-162).
Враховуючи надані пояснення, та наведені документальні докази, первинні бухгалтерські документи видаткові накладні, платіжні доручення, акти на списання ТМЦ, ТТН за період 2015-2017 позивач вважає такими, що підтверджують витрати щодо придбання списання газу та бензину, які безпосередньо повязані з веденням господарської діяльності та отримання доходу а отже і правомірно (з урахуванням вимог Податкового кодексу України) сформовано податковий кредит та витрати, що повязані з придбанням газу та бензину.
Надаючи оцінку наданих позивачем та його представниками поясненням та доказам наданих в ході проведення перевірки та під час розгляду адміністративної справи, суд зазначає таке.
Надані позивачем первинні бухгалтерські документи видаткові накладні, платіжні доручення, акти на списання ТМЦ, ТТН підтверджують понесені позивачем витрати щодо придбання паливо-мастильних матеріалів бензину та газу у відповідних обсягах та періодах однак не доводять понесення витрат щодо їх придбання з метою використання у господарській діяльності позивача у перевіряємому періоді.
Стосовно посилання позивача на лист-рекомендацію, щодо доцільності додавання в зимовий період бензину в дизельне паливо та використання газу в автомобільному господарстві від 03.01.2015 наданого ОСОБА_1 як фахівця в галузі автомобільного господарства, то такий не є належним доказом, що вказував би на необхідність такого додавання, носить рекомендаційний характер. Крім того, наявність у ОСОБА_1 здобутої вищої освіти за спеціальністю «Автомобілі та автомобільне господарство» професійною кваліфікацією «Інженер-механік» не вказує на наявність у нього повноважень щодо надання таких рекомендацій та обовязковість їх виконання позивачем.
Позивачем не надано будь яких доказів які б вказували на вказівку чи рекомендацію заводу виробника транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності позивача, на необхідність під час експлуатації таких в зимовий період, додавати до дизпалива бензин у відповідних пропорціях з метою уникнення його загущення.
Рекомендацій чи вказівок на необхідність такого додавання до придбаного пального не передбачено і в договорі укладеного між позивачем та ТзОВ «НАФТОТРЕЙДРЕСУРС» - продавцем пального.
Крім того, представниками позивача в судовому засіданні вказувалось на те, що добавляння бензину здійснюється безпосередньо водіями на АЗС під час заправки транспортних засобів дизпаливом, однак на вимогу суду не надано чеків РОS-терміналів як доказів на підтвердження проведення таких операцій.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що вказували на використання придбаного бензину та газу в господарській діяльності ФОП, зокрема для ремонту транспортних засобів, не деталізовано які саме ремонтні роботи здійснено їх кількість, період здійснення таких робіт, яких саме транспортних засобів, та обєми використаного газу та бензину при виконанні таких ремонтних робіт.
Крім того, згідно технічних характеристик різака РЗ «Донмет»300 А та різака РЗ «Донмет» 300 П зазначено тип палива пропан-бутан в той же час згідно наданих та наявних у матеріалах справи документах позивачем придбавався для використання як паливо для газових різаків «Донмет» газ LPG Mustang. Згідно інформації офіційного сайту компанії Wog (http/wog.ua) «газ LPG Mustang» - це принципово новий продукт для вітчизняного ринку пального. На відміну від звичайного скрапленого газу, який призначено для комунального-побутового використання, наш брендів газ піклується про двигун вашого автомобіля, попереджує корозійні процеси, має змащувальні властивості. Єдине пальне на ринку України призначене для двигунів внутрішнього згорання.
Щодо доповідних записок щодо необхідності додавання бензину до дизпалива та необхідності використання бензину та газу для ремонту транспортних засобів, наданих представниками позивача в судовому засіданні, судом не береться до уваги оскільки такі не надавались під час проведення перевірки, доказів зворотного позивачем та його представниками не надано.
Враховуючи наведене суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків податкового органу щодо не підтвердження використання позивачем в господарській діяльності паливно-мастильних матеріалів зокрема бензину А95, А92 та газу LPG Mustang.
Підставою для формування податкового кредиту фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 за операціями з придбання відеореєстратора була податкова накладна від 27.11.2017 №7257 на суму 2032 грн., в тому числі ПДВ, яка зареєстрована Єдиному реєстрі податкових накладних, продавцем ТОВ Обєднана торговельна компанія «Європлюс» (т.1 а.с.204-205).
Факт придбання даного напівпричепа позивачем підтверджується актом приймання-передачі транспортних засобів від 04.12.2015 року, рахунком на оплату №45 від 02.12.2015 року, видатковою накладною №77 від 04.12.2015 року, платіжним дорученням №2199 від 09.12.2015 на суму 60 000 грн. (т.1 а.с.152-155).
Підставою для формування податкового кредиту ФОП ОСОБА_5 за операціями з придбання напівпричепів є вищевказані податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вищевказані напівпричепи ФОП ОСОБА_5 придбав для використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.
Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що напівпричепи використовуються позивачем для надання послуг з перевезення вантажів по Україні, про що свідчать відповідні товарно-транспортні накладні, які надані в повному обсязі під час перевірки та містяться в матеріалах адміністративної справи.
Відповідно до пункту 6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.
Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація транспортних засобів, що належать фізичній особі-підприємцю реєструється за ним як фізичною особою. Тому у свідоцтві про реєстрацію транспортних засобів зазначатися власник фізична особа. При цьому неможливість зазначення при державній реєстрації транспортних засобів фізична особа-підприємець не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені Податковим кодексом України.
Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.
Статтею 51 Цивільного кодексу України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Податковим законодавством не встановлено особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку.
Згідно з абзацом 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п. 198.2 ст.198 ПКУ датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI (далі - Кодекс) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна виписується у день виникнення податкових зобов'язань продавця (пункт 201.4 статті 201 Кодексу).
Враховуючи вищенаведене, суд вважає правомірним відображення у складі податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, що представлені у ході проведення перевірки, за господарськими операціями з придбання, мобільних телефонів та аксесуарів до них у ТОВ «ОСОБА_2. УА», відеореєстратора у ТОВ Обєднана торговельна компанія «Європлюс», напівпричепів у ТОВ «Фреш Моб» та ТзОВ «Тирба», в порядку та на підставі вищевикладених вимог Податкового кодексу України.
Порядок оподаткування доходів, отриманих підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовано ст.177 ПКУ.
Відповідно до цієї статті обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Загальний оподатковуваний дохід - це виручка, отримана від провадження підприємницької діяльності.
У 2016 році виключний перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем, міститься в п. 177.4 статті 177 ПКУ.
До таких витрат належать документально підтверджені витрати, зокрема: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних із виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до Закону України від 21 грудня 2016 р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» внесено зміни до п. 177.3 та п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) в частині включення до витрат фізичними особами - підприємцями, які перебувають на сплаті інших податків та зборів.
Згідно з внесеними змінами, які набрали чинності 1 січня 2017 року, відповідно до пп. 177.3.1 п. 177.3 ст. 177 ПКУ не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Відповідно до пп. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПКУ до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів належать суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою -підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.
Не включаються до складу витрат відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПКУ наступні витрати: витрати, не повязані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених ст. 177 ПКУ; документально не підтверджені витрати.
В ході проведення перевірки податковим органом встановлено, що основним видом діяльності ФОП є вантажний автомобільний транспорт. ФОП використовує у своїй господарській діяльності транспортні засоби та списує паливно-мастильні матеріали, а саме дизпаливо на підставі подорожних листів.
Суд погоджується з наведеними твердженнями та встановленими податковим органом під час проведення перевірки, порушеннями з врахуванням висновків суду встановлених під час розгляду вказаної адміністративної справи, що наведені вище з огляду на документально не підтвердження звязку придбання паливно-мастильних матеріалів бензину та газу з господарською діяльністю позивача.
Відповідно до змін, внесених до ст. 177 Податкового кодексу України, Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування отримали право за власним бажанням включати до витрат амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.
Зокрема, згідно з пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Згідно індивідуальної податкової консультації ДФС України від 29.06.2017 р. №894/0/99-99-13-01-02-14/ІПК зазначила, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, починаючи з 01.01.2017 має право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування, з вартості придбаних основних засобів та нематеріальних активів або самостійно виготовлених основних засобів, за наявності підтверджуючих на здійснення таких витрат документів.
Згідно ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-УІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог. Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 763,44 грн., що пропорційно становить 75 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору, згідно з платіжним дорученням №3421 від 05.04.2018 (т.1 а.с.3).
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (77345, вул.Лесі Українки, 87, село Довге Калуське, Калуський район, Івано-Франківська область, РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач:

Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (76018, вул. Незалежності 20, місто Івано-Франківськ, ідентифікаційний код 39394463)

Суддя /підпис/ ОСОБА_9

Рішення складене в повному обсязі 26 листопада 2018 р.