Справа № 806/2056/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2056/18

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

26 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Загороднюка А.Г. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року (повний текст якого складено 18 липня 2018 року у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії, Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до:

- Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплату додаткового грошового забезпечення у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень, надбавки за службу у нічний час, грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час згідно книги нарядів та графіків чергувань за період з 01.12.2013року по 06.11.2015року, зобов'язання нарахувати та виплату таку заборгованість, стягнення заборгованості з індексації такого додаткового грошового забезпечення;

- Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплату додаткового грошового забезпечення у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень, надбавки за службу у нічний час, грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час згідно книги нарядів та графіків чергувань за період з 07.11.2015року по 31.08.2016року, зобов'язання нарахувати та виплату таку заборгованість, стягнення заборгованості з індексації такого додаткового грошового забезпечення;

- Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії та Головного управління Національної поліції в Житомирській області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги із врахуванням нарахованих коштів, надати довідку про такі додаткові види грошового забезпечення та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 в період з 01.12.2013року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді першого заступника начальника Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області.

Вказана посада позивача потребувала оформлення доступу до державної таємниці і ОСОБА_2 отримав такий доступ за формою №2 відповідно до наказу УМВС України в Житомирській області від 11.01.2013р. № 1о/с ДСК.

З 07.11.2015 року по 31.08.2016 року ОСОБА_2 проходив службу на посаді старшого слідчого Баранівського відділення Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Вказана посада позивача потребувала оформлення доступу до державної таємниці і ОСОБА_2 отримав такий доступ за формою №2 відповідно до наказу ГУНП в Житомирській області від 17.12.2015р. № 26о/с ДСК.

Вважаючи, що позивач має право на надбавку до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень, на надбавку за службу у нічний час, грошове забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час, а також на перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги із врахуванням нарахованих коштів, ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача стали наслідком помилкового та довільного трактування правових норм нормативно-правових актів, які не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо виду, розміру і порядку надання компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та національної поліції у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці регулюються правовими нормами Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 414 (надалі - Положення № 414), Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. № 499 (надалі - Інструкція № 499) та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (надалі - Порядок №260), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Що стосується наявності чи відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у відповідному розмірі до посадового окладу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог Положення № 414, Інструкції № 499 та Порядку № 260, надбавка за роботу з таємними документами є складовою грошового забезпечення (компенсації) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та національної поліції.

Пунктом 1 Положення № 414 прямо зазначено, що таку доплату (компенсацію) мають лише особи, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно вимог п.5 Положення № 414 такими особами, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов'язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

В розумінні вимог пп.2.9.5 п.2.9 Інструкції № 499, надбавку за службу в умовах режимних обмежень мають особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ, які постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Аналогічно правовими нормами п.7 розділу ІІ Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов'язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації.

Однак, колегія суддів зазначає, що позивач не надав суду жодних доказів своєї постійної роботи протягом спірних періодів відповідно на посаді першого заступника начальника Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області та старшого слідчого Баранівського відділення Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області з відомостями (документами), що становлять державну таємницю, постійного використання таких документів в роботі, тощо.

Пунктом 3 Методичних рекомендацій про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить в його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання, наказ про зарахування в розпорядження органу внутрішніх справ та встановлення відповідних окладів, надбавок, доплат тощо.

Згідно п. 59 вищезазначених Рекомендацій, керівники органів внутрішніх справ у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, мають право установлювати та виплачувати особам рядового і начальницького складу надбавки та доплати.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що навіть незначний обсяг робіт (опрацювання впродовж кварталу 2-3 матеріалів, що містять державну таємницю та сам факт ознайомлення з такими документами) не є підставою для виплати такої надбавки.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази постійної роботи ОСОБА_2 з відомостями, що становлять державну таємницю, судова колегія вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно порядку та умов компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст. 22 Закону України "Про міліцію" (далі - Закон № 565-XII), для працівників міліції встановлювався 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

В матеріалах справи містяться графіки чергувань особового складу Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2015року. Такі графіки чергувань за інші спірні періоди суду не надані.

Згідно вищенаведених графіків вбачається, що позивач включався до особового складу працівників Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області для чергувань в окремі дні вказаних місяців 2015року. Відповідно до вказаних графіків вихідними днями, в які позивач був включений до особового складу для чергувань вихідними також були лише окремі дні. Разом з тим, вказані графіки не містять жодної інформації про залучення ОСОБА_2 до виконання певних посадових обов'язків та щодо обліку робочого часу, протягом якого позивач чи інші працівники були залучені до їх виконання (а.с.18-51 т.1).

Окрім того, в матеріалах справи містяться "Розстановки нарядів" по Баранівському РВ УМВС України в Житомирській області за окремі дні з 01.12.2013 року по 26.10.2015 року (а.с.52-168 т.1).

Згідно записів в "Розстановках нарядів" позивач зазначений як особа "відповідальна від керівництва". Разом з тим, вказані "Розстановки нарядів" не містять жодної інформації про залучення ОСОБА_2 до виконання певних посадових обов'язків та щодо обліку робочого часу, протягом якого позивач чи інші працівники були залучені до їх виконання.

Згідно п. 3.7.2 Інструкції № 499, для визначення суми доплати за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні передбачена відповідна методика, відповідно до якої годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці, від якої і обчислювалась доплата у розмірі 35 %.

Відповідно до п. 3.7.5 Інструкції № 499, такий облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин, так як компенсацію за службу в понаднормовий час за своєю суттю є фактичною погодинною оплатою відпрацьованого понаднормового робочого часу.

Більш того, про необхідність такого погодинного обліку понаднормового робочого часу зазначено в Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012 № 940.

Згідно п.6.17 цієї Інструкції прямо передбачено, що членам слідчо-оперативних груп, які фактично перебували на службі менше 16 годин, надається 12 годин відпочинку, до 20 годин - 32 години відпочинку, понад 20 годин - 48 годин відпочинку.

В розумінні вимог п.3.7.3 Інструкції № 499 служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі.

Суд апеляційної зазначає, що жодних доказів наявності звернень позивача протягом спірного періоду щодо визначення (надання згоди) на той чи інший вид компенсації за можливу службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні в матеріалах справи не містяться.

Як вбачається з матеріалів справи, табелі обліку робочого часу працівників Баранівського райвідділу міліції, в тому числі ОСОБА_2, не велися та до ГУ УМВС України в Житомирській області не надходили, а тому немає жодних доказів про те, що позивач протягом спірного періоду перебував на службі понаднормово.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта стосовно його служби протягом спірного періоду в Баранівському РВ УМВС України в Житомирській області в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується порядку та умов компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні особам рядового і начальницького складу органів національної поліції, судова колегія зазначає наступне.

Так, статтею 91 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначається особливий характер та спеціальні умови служби в поліції і установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції, а вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов'язків.

Правовими нормами ч.5 ст.91 Закону N580-VIII та п.20 Порядку № 260 прямо зазначено, що за виконання службових обов'язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується. Поліцейським, які виконували службові обов'язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Колегія суддів зауважує, що апелянтом не надано жодних доказів стосовно служби на посаді старшого слідчого Баранівського відділення Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні, або щодо віднесення вказаної посади позивача до певної категорії поліцейських, зумовленої особливими умовами служби, передбаченими ст.91 Закону N580-VIII.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу надбавку за службу понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Окрім того, позовні вимоги стосовно індексації додаткового грошового забезпечення позивача у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень, надбавки за службу у нічний час, грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні за несення служби понад установлений законодавством робочий час за спірні періоди не підлягають задоволенню, оскільки підстав для задоволення позовних вимог стосовно нарахування та виплати позивачу додаткового грошового забезпечення судом не встановлено, що виключає можливість індексації такого додаткового грошового забезпечення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" позивач, як особа що має право на пенсію за цим Законом та звільняється зі служби, має права на одноразову грошову допомогу в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, правові норми цього Закону не передбачають нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в УМВС України в Житомирській області у зв'язку із переводом до органів національної поліції.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії здійснити перерахунок та виплату такої одноразової грошової допомоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу апелянта, що обставини стосовно виплати позивачу вказаної одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в органах національної поліції були предметом судового розгляду в адміністративній справі №806/95/17 за його ж позовом до ГУНП в Житомирській області. Як зазначено в постанові Житомирського окружного адміністративного суду в даній справі від 17.01.2017року, таку одноразову грошову допомогу при звільненні позивач отримав ще 17.10.2017року (а.с.47-49 т.2).

Враховуючи те, що відмова в задоволенні позовних вимог стосовно нарахування та виплати позивачу додаткового грошового забезпечення у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень, надбавки за службу у нічний час, грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час, не може призвести до збільшення розміру грошової допомоги при звільненні зі служби в органах національної поліції, а відтак відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов'язання ГУНП в Житомирській області провести перерахунок та виплату Позивачу такої одноразової грошової допомоги.

Щодо порядку заповнення та видачі грошового атестату особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та органів національної поліції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами розділу IV. Грошові атестати Інструкції № 499 та розділу IV. Грошові атестати Порядку № 260, грошовий атестат до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України направляється виключно у випадку звільнення особи зі служби відповідно органів внутрішніх справ та органів національної поліції у зв'язку із виходом на пенсію.

Судом встановлено, що позивач у зв'язку із виходом на пенсію був звільнений лише з органів національної поліції. При такому звільненні грошовий атестат та довідка відповідної форми для призначення пенсії ГУНП в Житомирській області до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області направлялися, що підтверджується також самим фактом призначення Позивачу відповідної пенсії (а.с.4 т.1).

Згідно вимог Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 р. № 45, для проведення перерахунку розміру пенсії таким особам направляється лише довідка про розмір грошового забезпечення за відповідною формою. Видача та направлення до головних управлінь Пенсійного фонду України довідок про додаткові види грошового забезпечення цим Порядком не передбачено.

Отже, позовні вимоги в частині зобов'язання УМВС України в Житомирській області та ГУНП в Житомирській області направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не відповідають обставинам справи, а тому задоволенню також не підлягають.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 листопада 2018 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Загороднюк А.Г. Совгира Д. І.