Справа № 201/931/18(2-а/201/83/2018)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

22 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 201/931/18(2-а/201/83/2018)
головуючий суддя І інстанції - Федоріщев С.С.,

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М. ,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2018 року у справі № 201/931/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно- будівельного контролю Дніпровської міської ради про скасування постанови про адміністравтивне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державного архітектурно- будівельного контролю Дніпровської міської ради в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 02/А від 22.01.2018 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2018 року адміністративний позов було задоволено. Скасовано постанову № 02/А від 22.01.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 96 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000.00 грн., винесену начальником Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради Павлюковим Андрієм Миколайовичем.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що на момент перевірки позивач здійснював будівництво об'єкту за адресою: АДРЕСА_1, без відповідного дозволу, за що передбачена відповідальність ч. 6 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим, постанова про адміністративне правопорушення від 22.01.2018 року № 02/А є правомірною та винесена відповідно до норм чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідачем була проведена перевірка позивача щодо дотримання останнім вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, за результатом якої було складено акт № від 05.01.2018 року.

Дана перевірка проводилась відносно «Реконструкції господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1» .

У вказаному акті перевірки відповідачем було визначено, що замовником об'єкта будівництва «Реконструкція господарської будівлі за адресою: 49000, м АДРЕСА_1, ОСОБА_1, у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт від 30.06.2016 року № ДП 19 зазначено недостовірні дані в частині отримання містобудівних умов та обмежень на реконструкцію господарської будівлі, що є обов'язковими вихідними даними для забезпечення проектування вказаного об'єкту будівництва, чим порушено вимоги п.п. 3, 4 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства України від 16.05.2011 року № 45 та ч.ч. 1, 10 ст. 29, ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також, 05.01.2018 року відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно відображених в акті перевірки порушень.

22.01.2018 року начальником управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради Павлюковим Андрієм Миколайовичем була прийнята постанова по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у начальника Управління ДАБК Павлюкова А.М. були відсутні законні підстави для винесення оскаржуваної постанови № 02/А від 22.01.2018 року, а провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 96 КУпАП слід було закрити.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23 травня 2011 року № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Пунктом 2 Порядку № 553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно з пунктами 6, 7 Порядку № 553 плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, окрім іншого, вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Пунктом 16 зазначеного Порядку № 553 встановлено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Відповідно до пункту 17 Порядку № 553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у формі планових і позапланових перевірок, за його результатами посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки, а у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

В свою чергу, відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Приписами ч. 6 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що виконання будівельних робіт без дозволу на їх виконання, вчинене щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми наслідками (СС2) тягне за собою накладення штрафу від тисячі до тисячі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, виконання будівельних робіт без дозволу на їх виконання є адміністративним правопорушенням, вчинення якого тягне за собою накладення штрафу.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 96 КУпАП були висновки відповідача щодо протиправного зазначення ним в декларації про початок виконання будівельних робіт від 30.06.2016 року № ДП 19 недостовірних даних в частині отримання містобудівних умов та обмежень на реконструкцію, що є обов'язковими вихідними даними для забезпечення проектування об'єкту.

Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що диспозиція ч. 6 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає адміністративну відповідальність особи за виконання будівельних робіт за відсутності встановлених приписами закону дозволів на їх виконання.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, будівельні роботи проводились позивачем на підставі декларації від 30.06.2016 року № ДП 19, поданої до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та зареєстрованої останнім.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ( в редакції, яка діяла станом на час подання позивачем декларації), замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності.

Отже, станом на 05.07.2016 року, позивач реалізував своє право на початок проведення будівельних робіт у відповідності до вимог законодавства.

В подальшому, приписи містобудівного законодавства не вимагали від забудовників, які зареєстрували декларації про початок виконання будівельних робіт, отримувати від органу державного архітектурно-будівельного контролю дозволи на виконання будівельних робіт, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності» від 17.01.2017 року № 1817-VIII.

Також, п. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності» від 17.01.2017 року № 1817-VIII визначав, що зареєстровані до набрання чинності цим Законом декларації про початок виконання підготовчих та/або будівельних робіт є чинними до завершення будівництва об'єктів, крім випадків їх скасування відповідно до пункту 3 цього розділу.

Отже, аналізуючи встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що орган державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду притягнув позивача до відповідальності за дії, які на момент винесення оскаржуваної постанови не охоплювались складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 96 КУпАП, а отже такі дії не були адміністративним правопорушенням (проступком) в розумінні вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП.

При цьому, посилання відповідача на приписи ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», які визначають, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягає скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, як на підставу здійснення позивачем будівельних робіт без відповідного дозволу та обґрунтованості прийняття оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки станом час прийняття оскаржуваної постанови, відповідачем не приймалось жодних рішень про скасування декларації позивача про початок виконання будівельних робіт, а доказів зворотного, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем, як до суду першої інстанції так і апеляційної інстанції надано не було.

Відтак, виходячи з встановлених обставин справи та приписів чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, що є підставою для визнання її протиправною, та як наслідок, скасування.

Однак, скасовуючи спірну постанову, суд першої інстанції не звернув увагу на приписи п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, згідно якої скасовуючи рішення суб'єкта владних повноважень, суд закриває справу про адміністративне правопорушення, чого останнім зроблено не було, що є підставою для зміни рішення суду, шляхом доповнення його резолютивної частини наступним змістом: «Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1».

Відповідно до частин 1, 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2018 року у справі №201/931/18 - змінити, доповнивши його резолютивну частину наступним змістом: «Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ст. 272 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко