Справа № 161/16368/18
Суддя: Присяжнюк Л. М.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Справа № 161/16368/18

Провадження № 2-а/161/572/18

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського другої роти батальйону Управлянні патрульної поліції у Волинській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського другої роти батальйону Управлянні патрульної поліції у Волинській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАВ № 648246 від 7 жовтня 2018 року про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки у місці переходу не було встановлено огородження, не можливо визначити кількість смуг дороги для руху в обох напрямках (три чи більше), так як на дорозі роздільні лінії були відсутні. Разом з тим, поліцейські поводилися дуже агресивно, грубо, перекрили йому рух, внаслідок чого він був змушений рухатися назустріч транспортним засобам, які обїжджали їх, по проїжджій частині, обходячи патрульний автомобіль, чим також вони провокували створення аварійної ситуації і піддавали його життя загрозі. Крім того, поліцейський не повідомив його, як саме він порушує ПДР, лише вказав на пішохідний перехід, який виднівся в далечині і який йому не було видно з того місця, де він розпочинав перехід проїжджої частини. Вважає, що на нього чинився тиск з боку поліцейських, оскільки останні наказали йому сісти у їх автомобіль, після чого його повезли до міськвідділу поліції по вул. Грибоєдова в м.Луцьку і в автомобілі склали постанову, не розяснивши йому прав та права на захист і навіть не вислухали та не записали його пояснень та заперечень. Також зазначає, що в оскаржуваній постанові конкретно не вказується, яка ж вимога пункту ПДР порушена, а п.6 постанови лише вказано, що пішохід здійснив перехід проїзної частини поза пішохідним переходом.

Таким чином, позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову відповідача від 07 жовтня 2018 року, серія ЕАВ №648246 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав наведених у ньому, просив його задовольнити. Додатково суду пояснив, що знак «Пішохідний перехід», який знаходиться на середині дороги, він не побачив, із-за можливого проїзду транспортного засобу, крім того, адмінпостанова складена на підставі порушеного п.4.14 г ПДР, де вказано, що пішоходу забороняється переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження. Вказує, що в тому місці, де він переходив дорогу розділювальної смуги не було, тому вважав, що має право здійснити перехід в цьому місці. Підставою для зверненя до суду з цим позовом стало те, що поліцейські поводили себе грубо та нахабно, чинили на нього тиск, що і стало підставою для оплати штрафу за цим правопорушенням.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки позивач визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, так як ним було оплачено штраф в розмірі 51 грн., крім того позивач здійснив перехід дороги в забороненому місці.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 7 жовтня 2018 року о 10 год. 35 хв. за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Соборності, 42, поліцейським другої роти батальйону Управлянні патрульної поліції у Волинській області, лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАВ №648246, в якій зазначено, що ОСОБА_1 здійснив перехід проїзної частини поза пішохідним переходом, чим порушив ПДР, зокрема, п. 4.14, чим скоїв адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 127 КУпАП, за які накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. (а.с. 6).

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В даній постанові про вчинення позивачем адміністративного правопорушення чітко вказано, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за перехід проїзної частини поза пішохідним переходом.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст.127 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена саме за: за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.

Із дослідженого в судовому засіданні відеозапису та фотокопії місця події, вбачається, що позивач переходив дорогу в зоні достатньої видимості знаку «Пішохідний перехід», а тому, суд вважає, що він мав можливість перейти дорогу у встановленому місці, тобто на пішохідному переході (а.с. 30). Твердження про те, що у даному місці дороги не можливо визначити кількість смуг для руху в обох напрямках, так як не було розділювальних ліній не заслуговують на увагу і розцінюється судом, як можливість позивача уникнути адміністративної відповідальності. Крім того, доводи позивача про те, що він не побачив знак «Дорожній перехід», оскільки в момент переходу дороги їхав транспортний засіб, є його припущеннями та не доведені відповідними доказами.

Разом із тим, суд наголошує, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, але якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

На підставі наведеного, суд вважає, що позивач, як пішохід перейшов дорогу не в належному місці, не пересвідчившись, що в зоні видимості знаходиться пішохідний перехід, таким чином вчинив вказане правопорушення.

Інші доводи позивача щодо оскаржуваної постанови не впливають на її законність, а щодо порушення поліцейським поведінки при притягненні особи до адміністративної відповідальності не позбавляє позивача звернутися зі скаргою на їхні дії до начальника Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до положень ч.1 ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, зібраними доказами у справі встановлено, що відповідач при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності всебічно, повно та об'єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності та надав їм належну оцінку. Винесена ним постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності повністю відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.238, 251, 252, 254, 288 КУпАП. Доводи, наведені позивачем у позові, не знайшли підтвердження під час розгляду справи по суті.Інші доводи позивача не спростовують висновків суду, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 8-10, 72-78, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 9, 127, 251 КУпАП, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського другої роти батальйону Управлянні патрульної поліції у Волинській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_4