Справа № 804/4567/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року Справа № 804/4567/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
20.06.2018р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 59 Закону України "По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати відповідача відповідно до ст.59 Закону України По статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснити з 01.10.2017р. перерахунок ОСОБА_1 , пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсію за період з 01.10.2017р. до моменту здійснення перерахунку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він має статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є ветераном війни - інвалідом 2 групи, отримує пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796) та в період з 17.05.1987р. до 26.07.1987р. перебував на спеціальних військових зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні. 15.05.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №851 від 15.11.2017р. (далі Постанова №851). Листом №С 76430-18 від 13.06.2018р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачеві у проведенні перерахунку його пенсії посилаючись на те, що згідно до Постанови №851 пенсії перераховуються лише особам, які отримали інвалідність під час проходження дійсної строкової служби. Позивач вважає такі дії відповідача щодо відмови йому у перерахунку пенсії незаконними та неправомірними, оскільки згідно примітки до ст.10 Закону №796 позивача віднесено до військовослужбовців, а тому він має право на перерахунок пенсії відповідно до ст.59 Закону №796. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на висновки Верховного Суду України, викладені у його постанові від 01.03.2016р. у справі №21-1887а15, а також на принцип юридичної визначеності, встановлений у рішенні Європейського Суду з прав людини, яке наведене у позові.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2018р. було відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, зокрема, зобов`язано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву (а.с.2).

10.07.2018р., на виконання вищевказаної ухвали, відповідач надав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що позивач брав участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період спецзборів з 17.05.1987 по 22.05.1987, з 01.06.1987 по 24.06.1987 та з 01.07.1987 по 01.07.1987, отже на момент участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач не проходив дійсну строкову службу в армії, а тому він не відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право особи на перерахунок пенсії за ч.3 ст.59 Закону №796. Крім того, відповідач зазначає, що держава, в особі її компетентних органів, на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм громадянам із державного бюджету шляхом прийняття законів (а.с.22-25).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Конєвої С.О. з 13.08.2018р. по 31.08.2018р. включно у відпустці дана адміністративна справа вирішується 03.09.2018р. у відповідності до вимог ст.ст. 241, 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_1 , вкладки до посвідчення, посвідчення серії НОМЕР_2 , вкладки до посвідчення, посвідчення серії НОМЕР_3 , довідкою МСЕК серії 10 ААА №574775 (а.с.9,14,45,141-142).

З 17.05.1987р. по 26.07.1987р. ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини НОМЕР_4 (с. Оране), що підтверджується копією довідки військової частини 83279 №539 від 26.07.1987р., копією довідки Центрального архіву Міністерства оборони України №51/4064 від 26.07.1994р. та копією військового квитка НОМЕР_5 (а.с.11-13,42-43).

З 15.11.1999р. позивачу призначено пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків згідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копіями заяви позивача про призначення пенсії від 02.12.1999р. та протоколу про призначення пенсії №2164 від 22.12.1999р. (а.с.28,30).

15.05.2018р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про проведення перерахунку його пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №851 від 15.11.2017р., що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.15).

Листом №С7643-18 від 13.06.2018р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність підстав для обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015р. №851, оскільки відповідний перерахунок проводиться особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби, тоді як позивач проходив дійсну строкову службу з 10.05.1981р. по 05.06.1983р., а брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в зоні відчуження з 17.05.1987р. по 22.05.1987р., з 01.06.1987р. по 24.06.1987р., з 01.07.1987р. по 01.07.1987р., що підтверджується копією відповідного листа (а.с.16).

Позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку його пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст.59 Закону України "По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати відповідача провести відповідний перерахунок його пенсії та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсію за період з 01.10.2017р. до моменту здійснення перерахунку посилаючись на те, що згідно примітки до ст.10 Закону №796 позивача віднесено до військовослужбовців, а тому він має право на перерахунок пенсії відповідно до ст.59 Закону №796.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивача, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 59 Закону України "По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання відповідача здійснити позивачеві перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування збитків, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч.3 ст.59 Закону України По статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.05.2018р. та виплати різниці між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.05.2018р. до моменту здійснення перерахунку, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ від 28.02.1991р. (далі Закон №796), учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

При цьому, приміткою до цієї статті встановлено, що тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до ст.ст. 5, 6 Закону СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок» (у редакції чинній в період знаходження позивача на військових зборах), військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, військовозобов`язаними.

За нормами ст.ст. 7, 8, 9 вказаного Закону, військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 цього Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992р. (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року №1934-XII, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Підпунктом 3 п.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Згідно ч.3 ст.59 Закону №796 (в редакції чинній з 01.10.2017р.) встановлено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що особи, які, зокрема, стали інвалідами під час проходження дійсної військової служби, при цьому, громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу, та в цей період брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та отримують пенсію по інвалідності згідно Закону №796 мають право на її перерахунок у відповідності до положень ч.3 ст.59 Закону №796 за умови висловлення ними такого бажання, тобто подання до органів Пенсійного фонду України відповідної заяви.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з 17.05.1987р. по 26.07.1987р. позивач проходив спеціальні збори та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини НОМЕР_4 (с. Оране), що підтверджується копією довідки військової частини 83279 №539 від 26.07.1987р., копією довідки Центрального архіву Міністерства оборони України №51/4064 від 26.07.1994р. та копією військового квитка НОМЕР_5 (а.с.11-13,42-43).

З 15.11.1999р. позивачу призначено пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків згідно до Закону №796, копіями заяви позивача про призначення пенсії від 02.12.1999р. та протоколу про призначення пенсії №2164 від 22.12.1999р. (а.с.28,30)

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку, що позивач як військовозобов`язаний, який проходив спеціальні збори у період з 17.05.1987р. по 26.07.1987р., вважається таким, що у вказаний період проходив військову службу, при цьому, отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків згідно до Закону №796, а тому має право на перерахунок пенсії відповідно до положень ч.3 ст.59 Закону №796.

Зазначена правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 березня 2016 року по справі №21-1887а15.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій щодо відмови у проведенні позивачеві перерахунку його пенсії згідно до ч.3 ст.59 Закону №796 у зв`язку з тим, що на момент участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач не проходив дійсну строкову службу в армії, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин справи, встановлених судом та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач відмовивши у проведенні позивачеві перерахунку його пенсії по інвалідності згідно до положень ч.3 ст.59 Закону №796 діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено що відповідач, відмовляючи позивачеві у перерахунку його пенсії відповідно до положень ч.3 ст.59 Закону №796, порушив права та інтереси позивача щодо такого перерахунку, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними таких дій відповідача щодо відмови у перерахунку його пенсії підлягають задоволенню.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача відповідно до ст.59 Закону №796 здійснити перерахунок позивачеві пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсію, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у проведенні такого перерахунку пенсії та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної судової практики, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача провести позивачеві перерахунок його пенсії по інвалідності відповідно до ст.59 Закону №796, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсію є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача провести відповідний перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017р., враховуючи наступне.

Так, з аналізу ч.3 ст.59 Закону №796 (в редакції чинній з 01.10.2017р.) вбачається, що обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відбувається за бажанням особи, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності, тобто такий перерахунок пенсії відбувається на підставі заяви такої особи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок його пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати 15.05.2018р., що підтверджується змістом копії вказаної заяви (а.с.15).

За нормами ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що є загальними при визначенні строків перерахунку пенсії, визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, позивач має право на перерахунок його пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року саме з 01.05.2018р. відповідно до положень ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст.59 Закону України "По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ) перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування збитків, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч.3 ст.59 Закону України По статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.05.2018р. та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсію за період з 01.05.2018р. до моменту здійснення перерахунку.

Судові витрати по сплаті судового збору не розподіляються згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва