Справа № 1340/4759/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1340/4759/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Жовковської Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними рішень, зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, із вимогами:

-визнати протиправним рішення, викладене у листі №22-6-3592 від 19.07.2018 року Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та відмови у видачі посвідчення ветерана органів внутрішніх справ України;

-зобов'язати Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України та Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та видати відповідне посвідчення ветерана органів внутрішніх справ України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.12.2010 №410 о/с його вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становила 21 рік 05 місяців 28 днів, тому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ОСОБА_1 має право на набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ України. Позивач вважає, що позиція відповідачів про те, що визначена наказом календарна вислуга років, із врахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі не надає підстав для отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ є необґрунтованою. У зв'язку з чим просить суд задоволити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 17.10.2018 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Судом здійснено заміну відповідача - Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України на належного - Міністерство внутрішніх справ України.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові, просив суд позов задоволити у повному обсязі.

Відповідачі явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; не надіслали до суду відзиву на позовну заяву та не повідомили про поважність причин ненадання відзиву.

Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

В період з 01.09.1986 року по 30.06.1993 року позивач навчався у Львівському національному університеті імені І.Франка, у зв'язку із чим до календарної вислуги і пільгового обчислення зараховано 2 роки і 5 місяців - половина денної форми навчання. З 29.06.1987 року до 06.06.1989 року ОСОБА_1 перебував в академічній відпустці на період проходження дійсної військової служби в Збройних Силах СРСР.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.12.2010 року №410 о/с звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у відставку за пунктом 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України підполковника міліції ОСОБА_1 (М-005797), заступника начальника відділу боротьби з міжнародними організованими злочинами групами управління по боротьбі з організованою злочинністю у Львівській області ГУМВС з 30.12.2010 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 21 рік 05 місяців 28 днів, для виплати вихідної допомоги: 19 років 00 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні: 30 років 00 місяців 23 дні.

Згідно довідки ГУПФ України у Львівській області №2048 від 14.06.2011 року, позивач перебуває на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУПФ України у Львівській області і отримує пенсію за вислугою років по лінії МВС.

09.10.2015 року позивач звертався до Міністерства внутрішніх справ України з листом-запитом щодо обчислення вислуги років для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

У відповідь на запит Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України листом від 10.12.2015 року за №6/1/3-Г-1954 підтвердив, що у ОСОБА_1 є законні підстави для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.

У подальшому, як вбачається із матеріалів справи, позивач 06.06.2018 року звернувся із заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області про роз'яснення щодо вирішення питання про надання йому статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі відповідного посвідчення.

Ліквідаційна комісія ГУМВС України у Львівській області, у зв'язку із відсутністю бланків, направила документи ОСОБА_1 до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України для розгляду по суті і вирішення питання щодо видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ».

02.08.2018 року за №258/а/31/01-2018 Ліквідаційною комісією ГУМВС України у Львівській області було надіслано позивачу копію листа Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 19.07.2018 року за №22/6-3592.

Листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 19.07.2018 року за №22/6-3592 позивачу відмовлено у задоволенні заяви щодо надання статусу Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі відповідного посвідчення. Відмова мотивована тим, що навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання) є періодом часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не видом служби. Тож, оскільки тривалість бездоганної служби ОСОБА_1 є меншою за 20 років (становить 19 років 00 місяців 18 днів, без урахування періоду навчання), а пільгова є меншою за 30 років (становить 27 років 7 місяців 13 днів), тому підстави для видачі посвідчення відсутні.

Окрім того, 23.10.2018 року позивач звернувся до начальника ГУНП у Львівській області із листом, в якому просив належним чином розглянути його заяву і надати вмотивоване рішення про відмову у видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» і наданні відповідного статусу.

Листом від 31.10.2018 року за №0п-550/31/01-2018 року Ліквідаційна комісія ГУМВС України у Львівській області повідомила позивача, що оскільки тривалість бездоганної служби ОСОБА_1 є меншою за 20 років (становить 19 років 00 місяців 18 днів, без урахування періоду навчання), а пільгова є меншою за 30 років (становить 27 років 7 місяців 13 днів), тому підстави для видачі посвідчення відсутні. Така відповідь-відмова є аналогічною відповіді Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 19.07.2018 року.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача - Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області та такою, що порушує його право на отримання зазначеного статусу, звернувся з означеним позовом до суду.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зауважує, що Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Спір, що розглядається, виник внаслідок того, що відповідач відмовився зарахувати до двадцяти п'яти років служби, необхідних для надання позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ, періоду навчання в вищому навчальному закладі.

Аналізуючи приписи ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», суд відзначає, що у вказаній правовій нормі міститься вимога щодо наявності 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) вислуги років.

Таким чином, для одержання відповідного статусу, на переконання суду, передбачено альтернативні умови: необхідним є стаж або двадцяти п'яти років і більше вислуги років в календарному обчисленні, або тридцяти і більше років у пільговому обчисленні, з яких не менше двадцяти повинна становити вислуга років у календарному обчисленні.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» №742 від 01.06.2002 року поширено дію «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ».

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 (далі - Порядок №1601), визначено, що Посвідчення «Ветеран військової служби» є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист», іншими актами законодавства.

Згідно пункту 3 Порядку №1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів:

наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби;

посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».

Оскільки, згідно з наказом №410 о/с «По особовому складу» від 20.12.2010 року, вислуга років на день звільнення позивача у пільговому вирахуванні становить 30 років 00 місяців 23 дні, з яких, зі змісту цього ж наказу, у календарному обчисленні 21 рік 05 місяців 28 днів, така вислуга років є достатньою для надання позивачу відповідного статусу.

Суд зважає на покликання позивача про те, що у нього є достатнім і календарний стаж вислуги років з врахуванням часу у навчальному закладі.

Отже, відповідно до вимог Порядку №1601, відповідач 2 зобов'язаний видати позивачу посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» на підставі наказу про звільнення, в якому уповноваженою особою вже визначено строк служби позивача у календарному обчисленні, що відповідає пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Також, суд звертає увагу і на ту обставину, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 відповідачу не надано повноважень здійснювати повторно перерахунок вислуги років під час вирішення питання про надання особі статусу «Ветеран органів внутрішніх справ».

Крім того, суд відзначає, що наказ від 30.12.2010 року №410 о/с на момент розгляду справи по суті є чинним та не скасованим, доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відмовляючи позивачу у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ з наведених підстав, відповідач діяв необґрунтовано та всупереч вимог чинного законодавства України.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду адміністративної справи відповідачем не доведено правомірності вчинених дій щодо відмови у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог й визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у визнанні позивача ветераном ОВС та у видачі відповідного посвідчення, однак, відмовивши, при цьому, у позовній вимозі про визнання протиправним рішення, що викладене у листі №22-6-3592 від 19.07.2018 року, з тих підстав, що останнє не є рішенням, а є лише інформацією, доведеною до відома позивача.

Окрім того, щодо другої позовної вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку, що останнім правильно обрано захист свого порушеного права й вбачаються наявні підстави для задоволення цієї позовної вимоги, шляхом зобов'язання Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та видати йому посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ».

За наведених підстав, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із виходом за межі позовних вимог.

Щодо судових витрат суд зазначає, що сплачений судовий збір у розмірі 352,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача 2 за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними рішень, зобов'язання до вчинення дій задоволити частково.

Визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ».

Зобов'язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та видати посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ».

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним рішення, що викладене у листі №22-6-3592 від 19.07.2018 року Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та відмови у видачі відповідного посвідчення - відмовити.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області/Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (79007, м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3; ідентифікаційний код юридичної особи 08592247) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (79049, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26 листопада 2018 року.