Справа № 826/9153/18
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2018 року № 826/9153/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Арсірій Р.О., судді Кузьменко В.А., Огурцов О.П. при секретарі судового засідання Шевченко М.В., за участі представників учасників справи:

позивач: ОСОБА_4

представники позивача: ОСОБА_1;

представник відповідача-1: Божко Владислав Григорович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом громадянина США ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України, Міжвідомчої комісії з питань захисту прав інвесторів, протидії незаконному поглинанню та захопленню підприємств, Міжвідомчої робочої групи щодо розгляду проблемних питань про порушення правоохоронними органами прав суб'єктів господарювання про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

Суд прийняв до уваги таке:

Громадянин США ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1, КМУ), Міжвідомчої комісії з питань захисту прав інвесторів, протидії незаконному поглинанню та захопленню підприємств (далі - відповідач-2), Міжвідомчої робочої групи щодо розгляду проблемних питань про порушення правоохоронними органами прав суб'єктів господарювання (відповідач-3), у якому, з урахуванням заяви від 18.09.2018 про уточнення (конкретизацію) позовних вимог, просить суд:

1. Визнати протиправними дії відповідача-1 по порушенню приписів статті 40 Конституції України, які полягали у не розгляді звернень позивача і ненаданні обґрунтованої відповіді на них у встановлений законом строк. А також приховування від позивача гарантованої приписами статті 57 Конституції України право знати свої права і обов'язки іноземного інвестора.

2. Зобов'язати відповідача-1 розглянути заяву позивача про досудове врегулювання спору від 25.05.2018 та надати обґрунтовану і повну відповідь по суті усіх поставлених у заяві питань у встановлений законом строк, але не більше 30 днів з часу набуття чинності рішенням у даній справі.

3. Визнати протиправними дії відповідача-2 по порушенню приписів статті 40 Конституції України, які полягали у не розгляді звернень позивача і ненаданні обґрунтованої відповіді на них у встановлений законом строк. А також приховування від позивача гарантованої приписами статті 57 Конституції України право знати свої права і обов'язки іноземного інвестора.

4. Зобов'язати відповідача-2 розглянути заяву позивача про досудове врегулювання спору від 25.05.2018 та надати обґрунтовану і повну відповідь по суті усіх поставлених у заяві питань у встановлений законом строк, але не більше 30 днів з часу набуття чинності рішенням у даній справі.

5. Визнати протиправними дії відповідача-3 по порушенню приписів статті 40 Конституції України, які полягали у не розгляді звернень позивача і ненаданні обґрунтованої відповіді на них у встановлений законом строк. А також приховування від позивача гарантованої приписами статті 57 Конституції України право знати свої права і обов'язки іноземного інвестора.

6. Зобов'язати відповідача-3 розглянути заяву позивача про досудове врегулювання спору від 25.05.2018 та надати обґрунтовану і повну відповідь по суті усіх поставлених у заяві питань у встановлений законом строк, але не більше 30 днів з часу набуття чинності рішенням у даній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.07.2018 відкрито провадження у справі.

15.08.2018 від позивача надійшла заява про врегулювання спору за участі судді в порядку ст. ст. 184-188 Кодексу адміністративного судочинства України. Однак, вказана заява не містить умови примирення погоджені сторонами, що є перешкодою для застосування вказаної процедури.

В підготовчому засіданні 04.09.2018 позивач та його представник заявили клопотання про залучення в якості третіх осіб Адміністрацію Президента України та Посольство США в Україні, оскільки на думку позивача та його представника вказані особи мають приймати участь у справі. Протокольною ухвалою суду від 04.09.2018 відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб Адміністрацію Президента України та Посольство США в Україні, оскільки на права та обов'язки вказаних осіб рішення у даній справі не може вплинути.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2018 зарито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідачів із заявою про досудове врегулювання спору, у якій було поставлено ряд питань. Однак відповідачі, в порушення положень статті 40 Конституції України не надали відповіді на поставлені у заяві питання. Позивач посилався на те, що ненадання відповідачами обґрунтованої відповіді на його звернення є порушенням права позивача знати свої права і обов'язки, гарантоване статтею 57 Конституції України.

Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що звернення позивача було у встановленому законодавством порядку опрацьоване та, з огляду на те, що вирішення поставлених питань не належать до повноважень відповідача-1, то його було направлено за належністю відповідним органам для розгляду, про що повідомлено позивача.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Компанія «Telephone Intelligent Systems» (США) (далі - TIS), зачновником якої є позивач, є одним із засновників фірми з іноземними інвестиціями «Телнет» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, (далі - СП «Телнет») та володіє часткою 31%, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату розгляду даної справи.

30.04.1999 СП «Телнет» на підставі рішення Іллічівської райадміністрації м. Одеси про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності-юридичної особи було виключено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28.05.2008 №2-2666/08 вказане рішення Іллічівської райадміністрації м. Одеси скасовано та зобов'язано виконавчий комітет Одеської міської ради поновити записи про державну реєстрацію СП «Телнет», зареєстрованого згідно із рішенням виконкому Одеської міської ради №281 від 02.04.1993 (ідентифікаційний код 19347806).

Позивач зазначив, що з моменту виключення СП «Телнет» (30.04.1999) відбулось припинення діяльності підприємства з іноземними інвестиціями (припинення інвестиційної діяльності), відповідно до статті 38 Закону України «Про іноземні інвестиції» (чинного станом на 30.04.1999).

Дана обставина, на думку позивача, є підставою для повернення компанії TIS, як іноземному інвестору не пізніше шести місяців з дня припинення інвестиційної діяльності своїх інвестицій, а також доходів по цих інвестиціях у грошовій чи товарній формі за реальною ринковою вартістю на момент припинення інвестиційної діяльності, відповідно до статті 12 Закону України «Про іноземні інвестиції».

Позивач зазначив, що державними органами України не здійснено повернення інвестицій, а також доходів по цих інвестиціях, що стало підставою для неодноразових звернень до державних органів України, в тому числі до відповідачів.

Так, позивач звернувся до відповідачів із заявою про досудове врегулювання спору від 21.05.2018, у якій поставив ряд питань щодо інвестиційної політики України, захисту Урядом прав іноземних інвесторів, чинності міжнародних договорів, укладених між Україною та США, порядок компенсації збитків іноземним інвесторам, тощо.

Суд встановив, що секретаріат Кабінету Міністрів України своїм листом повідомив позивача про те, що його лист надіслано Міністерству економічного розвитку і торгівлі України 30.05.2018 №41-В-011623/15, відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

В подальшому позивач направив відповідачам заяву (уточнену) про досудове врегулювання спору від 25.05.2018.

Згідно доводів позивача, він не отримав від відповідачів відповіді по суті поставлених питань, що, на думку позивача, є порушенням з боку відповідачів приписів статті 40 Конституції України, якою зобов'язано органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Також позивач зазначив, що ненадання відповідачами обґрунтованої відповіді на його звернення є порушенням права позивача знати свої права і обов'язки, гарантоване статтею 57 Конституції України.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на звернення до суду і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статті 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16, від 26.06.2018 у справі №802/1064/17-а, від 03.07.2018 у справі №826/16634/16.

Поряд з цим, слід відмітити, що звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян». Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Відповідно до змісту статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

З аналізу змісту вказаних норм вбачається, що зміст права на звернення полягає у тому, що кожен громадянин України та особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, службових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, Закон України «Про звернення громадян» регулює правовідносини щодо практичної реалізації фізичними особами (громадянами України або особами, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, якщо інше не передбачено міжнародними договорами) наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

До основних завдань Кабінету Міністрів України, відповідно до статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» належать:

1) забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України;

2) вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості;

3) забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

4) розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, культурного розвитку, охорони довкілля, а також розроблення, затвердження і виконання інших державних цільових програм;

5) забезпечення розвитку і державної підтримки науково-технічного та інноваційного потенціалу держави;

6) забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об'єктами державної власності відповідно до закону;

7) здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності та національної безпеки України, громадського порядку, боротьби із злочинністю, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

8) організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи;

9) спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

Згідно із частиною 3 статті 48 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» завдання, склад та організація роботи консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів визначаються Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Міжвідомчу комісію з питань захисту прав інвесторів, протидії незаконному поглинанню та захопленню підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 №257 визначено, що Міжвідомча комісія з питань захисту прав інвесторів, протидії незаконному поглинанню та захопленню підприємств (далі - Комісія) є тимчасовим дорадчим органом Кабінету Міністрів України, що утворюється ним для забезпечення здійснення своїх повноважень (пункт 1 Положення про Комісію).

Основними завданнями Комісії є сприяння забезпеченню координації дій державних органів з питань захисту прав інвесторів, посилення протидії незаконному поглинанню та захопленню підприємств, порушенням земельного законодавства; підготовка пропозицій щодо формування і реалізації державної політики у сфері захисту прав інвесторів, протидії незаконному поглинанню та захопленню підприємств, порушенням земельного законодавства, зокрема щодо підвищення ефективності діяльності центральних та місцевих органів виконавчої влади у відповідній сфері; розроблення комплексу заходів щодо захисту прав інвесторів, протидії незаконному поглинанню та захопленню підприємств, порушенням земельного законодавства, забезпечення вдосконалення механізму регулювання у відповідній сфері (пункт 3 Положення про Комісію).

Міжвідомча робоча група щодо розгляду проблемних питань про порушення правоохоронними органами прав суб'єктів господарювання (далі - Міжвідомча робоча група) створена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2017 №578 та є консультативно-дорадчим органом Кабінету Міністрів України (пункт 1 Положення про Міжвідомчу робочу групу).

Основними завданнями Міжвідомчої робочої групи є: сприяння забезпеченню координації дій органів виконавчої влади з підготовки пропозицій, визначення шляхів та способів вирішення питання щодо встановлення меж пропорційності дій посадових осіб правоохоронних органів під час проведення слідчих дій та їх відповідальності за неправомірну діяльність, запровадження обов'язкового відеозапису ходу проведення слідчих дій, визначення чітких строків досудового розслідування та інших процесуальних строків у кримінальних провадженнях, а також запровадження спеціальної процедури вилучення цифрових даних для уникнення випадків зупинення діяльності суб'єктів господарювання; підготовка проектів нормативно-правових актів щодо удосконалення кримінального та кримінального процесуального законодавства з етою недопущення порушення прав суб'єктів господарювання правоохоронними органами під час досудового розслідування (пункт 3 Положення про Міжвідомчу робочу групу).

Секретаріат Кабінету Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України (частина 1 статті 47 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Підпунктом 33 пункту 17 Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою КМУ від 12.08.2009 №850 визначено, що структурні підрозділи Секретаріату відповідно до основних завдань, визначених цим Положенням, та з питань, що належать до їх компетенції: організовують та здійснюють в установленому порядку розгляд звернень громадян, адресованих Кабінету Міністрів України, Прем'єр-міністру України, Першому віце-прем'єр-міністру України, віце-прем'єр-міністрам України, Міністру Кабінету Міністрів України та міністру, який не очолює міністерство.

Відповідно до параграфу 158 глави 3 розділу 14 Регламенту КМУ, затвердженого постановою КМУ від 18.07.2007 №950 звернення громадян, адресовані Кабінетові Міністрів, Прем'єр-міністрові, Першому віце-прем'єр-міністру, віце-прем'єр-міністрам, Державному секретареві Кабінету Міністрів, міністру, який не очолює міністерство, розглядаються відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та в порядку, встановленому цим Регламентом.

Секретаріат Кабінету Міністрів опрацьовує звернення громадян та готує пропозиції для розгляду Прем'єр-міністром, Першим віце-прем'єр-міністром, віце-прем'єр-міністрами, Державним секретарем Кабінету Міністрів, міністром, який не очолює міністерство, для прийняття рішення щодо порушеного питання.

Якщо вирішення питання, порушеного у зверненні, не належить до повноважень Прем'єр-міністра, Першого віце-прем'єр-міністра, віце-прем'єр-міністрів, Державного секретаря Кабінету Міністрів, міністра, який не очолює міністерство, Секретаріат Кабінету Міністрів надсилає звернення протягом п'яти днів за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється авторові.

Положеннями статті 7 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Як було зазначено вище, ОСОБА_4 звернувся до відповідачів із заявою про досудове врегулювання спору від 25.05.2018. Листом від 15.06.2018 №17-18/1380 позивача повідомлено про направлення його запитів за належністю до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України (а.с. 200-201 т. І).

Суд погоджується з доводами відповідача-1 про те, що розгляд питань, викладених у звернені позивача, не належить до повноважень відповідачів, а тому звернення правомірно направлено за належністю до відповідних органів, про що було повідомлено позивача і останнім не заперечується.

За встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що права позивача відповідачами не були порушені, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи докази, а також усні та письмові доводи учасників справи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_4 відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов