Справа № 805/4427/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року справа №805/4427/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Ястребової Л.В., суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 р. (складене в повному обсязі 20 серпня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області) у справі №805/4427/18-а (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради про визнання неправомірними дії щодо відмови у поновлені виплати допомоги при народженні дитини, визнання неправомірним та скасування рішення № 1993 від 06.10.2017 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання призначити та здійснити виплату недоотриманої допомоги при народженні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради (далі - відповідач), в якому просила: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в поновлені виплати допомоги при народженні дитини; визнати неправомірним та скасувати Рішення № 1993 від 06.10.2017 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини; зобов'язати відповідача призначити та здійснити виплату недоотриманої допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.04.2016 року (а.с. 3-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року, позовні вимоги задоволено повністю, внаслідок чого визнані неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради № 1993 від 06.10.2017 про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини; визнано неправомірним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради № 1993 від 06.10.2017 про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини та зобов'язано відповідача поновити призначену ОСОБА_1 виплату допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.04.2016 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. (а.с. 40-43). Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що виплати допомоги при народженні дитини, відповідно до абзаців 30, 33 п.13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1751 (далі - Порядок №1751), припиняються у разі виникнення «інших обставин» та поновлюються у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один із батьків дитини, опікун), звернулась протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначав допомогу, з письмовою заявою. Апелянт звертає увагу, що заява позивача про поновлення виплати допомоги при народженні дитини надійшла поза межами 12 місяців після припинення позивачу допомоги, а тому управлінням було відмовлено в поновленні (призначенні) допомоги на підставі п.13 Порядку №1751.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

12.10.2014 року позивачка народила дитину ОСОБА_2.

Рішенням УСЗН Монастирищенської райдержадміністрації від 26.02.2015 року позивачці призначена допомога при народженні дитини у наступних розмірах:

- 10320,00грн. - разова допомога при народженні дитини на період з 01.10.2014 року по 31.10.2017 року;

- 860,00грн. - щомісячна допомога при народженні дитини на період з 01.11.2014 року по 31.10.2017 року.

Рішенням УСЗН Монастирищенської районної держадміністрації від 23.03.2016 року позивачу припинена виплата допомоги при народженні з 01.04.2016 року на підставі п.1 Порядку №637, оскільки заявником не надано картковий рахунок ПАТ "Державний ощадний банк України" та особова справа знята з обліку з 01.04.2016 року.

29.08.2017 року на адресу управління надійшла заява позивача про поновлення виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням УПСЗН Краматорської міської ради №1993 від 06.10.2017 року позивачу відмовлено в поновленні (призначенні) допомоги при народженні дитини на підставі п. 13 Порядку №1751.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суду першої інстанції дійшов до висновку, що Управлінням не доведено правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в призначенні (поновленні) виплат державної допомоги при народженні дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII (надалі - Закон № 2811-XII), Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (надалі - Порядок № 1751), Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі - Закон № 1706), Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014р. «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (надалі - Постанова №637).

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Колегія суддів зазначає, що Законом № 2811-XII, відповідно до Конституції України встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини (п.2 ч.1 ст.3 Закону № 2811-XII).

Статтею 10 Закону №2811 передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частинами 7, 9 статті 11 Закону №2811, визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

При цьому суд зазначає, що обставини (умови) припинення виплати допомоги, визначені ч. 9 ст. 11 Закону №2811 є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають, адже, саме на усунення можливих порушень прав дитини, на думку суду, положення абзацу сьомого ч.9 ст. 11 Закону - «у разі виникнення інших обставин», - визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду N 3-рп/2016 (v003p710-16) від 08.06.2016 року.

Також, відповідно до п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим -двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Отже, вказаною нормою Порядку передбачені певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про поновлення виплати допомоги.

Разом з тим, вказані обмеження стосуються вичерпних підстав з яких відбулось припинення виплати.

Суд не погоджується з доводами відповідача зазначеним у відзиві щодо пропуску позивачем строку звернення до Управління за призначенням допомоги із посиланням на п.13 Порядку призначення і виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1751, оскільки з аналізу вказаного пункту вбачаються підстави припинення виплати допомоги при народженні дитини з підстав невиконання батьківських обов'язків, відмови від дитини, передання її на виховання до інтернату чи інших закладів, тощо.

При цьому виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу. Разом з тим, відповідачем не надано до суду відповідного рішення органу соціального захисту про припинення виплати державної допомоги при народженні дитини з підстав передбачених Законом №2811 або Порядком №1751.

Виплата державної допомоги була припинена позивачу відповідно до норм Порядку № 365, у зв'язку з ненаданням карткового рахунку ПАТ "Державний ощадний банк України".

Згідно частиною 2 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон №1706), Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1706, встановлено, що внутрішньо переміщена особа має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Суд зауважує, що припинення виплати допомоги позивачу відбулось не з підстав передбачених нормами Порядку №1751, а з підстав норм п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014р. "Про здійсненя соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", (далі - Постанова №637) тобто норм законодавства, яке стосується саме цієї категорії громадян.

Отже, поновлення виплат соціальної допомоги позивачу повинно бути здійснено в порядку зазначеному Постановою № 637.

Згідно п. 1 Постанови № 637, відновлення видаткових операцій проводиться публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України " з дати, наступної за днем проведення фізичної ідентифікації клієнта в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» .

Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих, органів міських, районах у містах (у разі їх утворення) рад або управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об'єднаними у правліннями згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016р. № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам

Чинним законодавством не передбачені обмеження в часі щодо поновлення виплати допомоги при народженні дитини, припиненої на підставі Постанови № 637.

Отже, в даному випадку відповідачем протиправно застосовано при зверненні позивача з заявою про поновлення виплати соціальної допомоги на дитину строки та положення норм, які не стосувались припинення зазначеної виплати.

Абзацом першим пункту 55 передбачено, що допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий час з моменту призначення, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку.

Абзацом 2 вказаного пункту передбачено, що призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень.

Також, за приписами пункту 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 (з наступними змінами), особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивач, в сім'ї якої виховуються та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для його належного матеріального забезпечення.

Таким чином, відповідач не довів правомірність прийнятого рішення щодо відмови у поновлені позивачу виплати допомоги при народженні дитини.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 р. у справі №805/4427/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Арабей

І.Д. Компанієць