Справа № 808/986/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

28 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/986/18
(суддя Стрельнікова Н.В. м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі №808/986/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання відновити виплату щомісячної страхової виплати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 березня 2018 року звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, згідно з яким просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати щомісячної страхової виплати позивачу в період з 08.11.2017 року по теперішній час;

- зобов'язати відповідача здійснити виплату щомісячної страхової виплати позивачу з 08.11.2017 року.

Позов обґрунтовано тим, що з 08.11.2017 року відповідачем зупинено позивачу виплату щомісячної страхової виплати на підставі рішення начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради №432 від 08.11.2017 року, яким скасовано довідку внутрішньо переміщеної особи № від 14.11.2014 року як таку, що суперечить чинному законодавству.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що ч.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» такої підстави для припинення страхової виплати як скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, не встановлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Скасування такої довідки свідчить про втрату позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи, як наслідок відсутні і підстави для виплати йому щомісячних страхових виплат.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач перебуває на обліку в органах соціального страхування з 01 квітня 2001 року, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 05 червня 1991 р., та отримує щомісячну страхову виплату.

Згідно з довідкою від 14.11.2014 № є внутрішньо переміщеною особою.

Постановою начальника Бердянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 15.11.2017 №0804/20566/20566/20 позивачу припинено щомісячну страхову виплату з 08.11.2017. Підставою для припинення виплат зазначено рішення №432 від 08.11.2017 року (а.с.10).

Правомірність дій відповідача щодо припинення виплати позивачу щомісячних страхових виплат є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів. Фонд може затримати страхові виплати до з'ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою відповідача від 15 листопада 2017 року №0804/20566/20566/20 позивачу припинено щомісячну страхову виплату в розмірі 2124,59 грн. відповідно до положень ст. 46, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на підставі рішення №432 від 08.11.2017 року (а.с. 10).

У відповідності до вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Встановивши підстави для припинення позивачу страхових виплат, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що така підстава для припинення страхових виплат як «в інших випадках, передбачених законодавством» не передбачена. Вказує на те, що підстави для припинення страхових виплат можуть визначатися не лише цим Законом, а і іншим законодавством України. В той же час, приймаючи рішення про припинення страхових виплат, відповідач не зазначив положення іншого законодавства України, яке стало підставою для припинення страхових виплат.

Припинення виплати позивачу страхових виплат у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України.

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому страхової виплати незалежно від того, де проживає особа, якій призначена соціальна виплата.

Таким чином, зміна особою місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання соціальних виплат.

При таких обставинах колегія суддів виходячи з пріоритетності норм застосовує вимоги ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що Велика палата Верховного суду в постанові від 20.09.2018 року по справі № 243/3505/16-ц відступила від попереднього висновку та зазначила, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат."

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Слід також звернути увагу на додержання принципу верховенства права, який передбачає дотримання, в тому числі вимог, «законності», яким передбачається можливість втручання у основоположні свободи. Так, у рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former Kingof Greece and Othersv. Greece) заява №25701/94,пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області - залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі №808/986/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених пунктом 2 частини 5 статтею 328 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко