Справа № 826/7945/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7945/17 Головуючий у І інстанції - Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Військово-медичного управління Служби безпеки України про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Військово-медичного управління Служби безпеки України, в якому просив визнати дії військово-медичного управління Служби безпеки України щодо зняття з обліку на медичне обслуговування в поліклініці військово-медичного управління Служби безпеки України ОСОБА_2 протиправними та такими, що не відповідають нормам статей 14, 20, 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 1-2, 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Інструкції про порядок медичного забезпечення в Службі безпеки України; зобов'язати військово-медичне управління Служби безпеки України поновити в обліку на медичне обслуговування в поліклініці військово-медичного управління Служби безпеки України ОСОБА_2 та члена його сім'ї (дружину) ОСОБА_3 згідно статей 14, 20, 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 1-2, 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Інструкції про порядок медичного забезпечення в Службі безпеки України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зняття Позивача з медичного обліку у військово-медичному управлінні Служби безпеки України є безпідставним та грубим порушенням п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки п. 5 ст. 20 вищевказаного Закону надає право позивачу користуватися при виході на пенсію та зміні місця роботи поліклініками, до яких вони були прикріплені під час роботи .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи зосередив увагу тільки на тому, що Позивач був звільнений у запас із Управління державної охорони України, та розглядав позовну заяву, як позов пенсіонера УДО, а не учасника ліквідації ЧАЕС. Також, Позивач посилається на те, що він прикріплений до ВМУ СБУ, і саме тому має право користуватися при виході на пенсію та зміни місця роботи поліклінікою, до якої був прикріплений під час роботи.

Відзив на апеляційну скаргу Відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, Позивач звільнений на пенсію з Управління державної охорони України 10 липня 1994 року.

У серпні 2015 року Позивач звернувся до поліклініки військово-медичного управління Служби безпеки України з метою пройти медогляд, проте йому було відмовлено на підставі того, що позивача знято з медичного обліку у зв'язку з тим, що останнього немає у списках осіб, які обслуговуються у військово-медичному управління Служби безпеки України, наданих Управлінням державної охорони України.

12 листопада 2015 року Позивач звернувся з листом до начальника військово-медичного управління Служби безпеки України з проханням поновити його в обліку на медичне обслуговування у військово-медичному управлінні Служби безпеки України.

16 грудня 2015 року листом № 20/ш-157/226/17 від військово-медичного управління Служби безпеки України Позивачу було відмовлено у поновленні в обліку на підставі п. 3.4 Інструкції про порядок медичного забезпечення в Службі Безпеки України та п. 11 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 року № 1923.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позов суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення Позивача з даним позовом до суду, останній перебував на обліку на медичне обслуговування в поліклініці військово-медичного управління Служби безпеки України відповідно до договору від 03.03.2017 року № 109-2017, укладеного між УДО України та Відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до статті 22 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» медична допомога військовослужбовцям і працівникам Управління державної охорони України подається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2007 року № 972-р «Про надання медичної допомоги військовослужбовцям Управління державної охорони», зокрема визначено: СБУ здійснює медичне та санаторно-курортне обслуговування військовослужбовців Управління державної охорони України та членів їх сімей, пенсіонерів з числа зазначених військовослужбовців, на яких поширюється дія статті 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у військово-медичних закладах охорони здоров'я СБУ до створення військово-медичних закладів Управління державної охорони України.

Управління державної охорони України здійснює оплату наданої медичної допомоги категоріям осіб, зазначеним у пункті 2 цього розпорядження, у визначеному законодавством порядку.

При цьому, порядок надання медичної допомоги в Службі безпеки України визначений Інструкцією про порядок надання медичної допомоги в Службі безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 08.10.2007 року № 718, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 31.10.2007 року за № 1238/14505 (далі - Інструкція № 1238/14505).

Пунктом 3.3 Інструкції № 1238/14505 визначені категорії осіб, які мають право перебувати на медичному забезпеченні у лікувально-профілактичних закладах Служби безпеки України та отримувати безоплатну медичну допомогу за рахунок бюджетних призначень, виділених Службі безпеки України.

За приписами пункту 3.4 Інструкції № 1238/14505, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, пенсіонери з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, члени їх сімей Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, а також інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів отримують медичну допомогу в закладах охорони здоров'я СБУ в порядку, передбаченому законодавством України та угодами, укладеними цими органами з відповідними закладами охорони здоров'я СБУ.

Порядок надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 1999 року № 1923 (далі - Порядок № 1923).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 1923 визначено механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз патолого-анатомічних, досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Крім того, Дія цього Порядку поширюється на Держспецзв'язку, Управління державної охорони , Національне антикорупційне бюро та ДСНС (пункт 1-1 Порядку № 1923).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1923, медична допомога військовослужбовцям надається військово-медичними закладами інших військових формувань у разі відсутності за місцем проходження ними військової служби військово-медичних закладів відповідних військових формувань або відсутності у них необхідних відділень, фахівців чи спеціального медичного обладнання та у невідкладних випадках.

Витрати на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань відшкодовуються цим закладам центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування, в яких проходять службу зазначені військовослужбовці, за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання цих військових формувань (пункт 3 Порядку № 1923).

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1923 пенсіонерам з числа військовослужбовців, яким відповідно до законодавства надані пільги щодо безоплатного користування військово-медичними закладами відповідних військових формувань, медична допомога у військово-медичних закладах інших військових формувань надається на умовах, передбачених цим Порядком для надання медичної допомоги військовослужбовцям.

ОСОБА_2 проходив військовому службу в Управлінні державної охорони України та після звільнення з військової служби на пенсію залишений на медичному обліку в Управлінні державної охорони України.

Також, Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС у 1986 році та має пільги, визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема щодо користування при виході на пенсію та зміні місця роботи поліклініками, до яких вони були прикріплені під час роботи.

Таким чином, позивач має право після виходу на пенсію з Управління державної охорони України користуватися створеною в Управлінні державної охорони України військово-медичною службою, а при зміні місця роботи залишатися в ній на обліку.

Оскільки, в Управління державної охорони України на сьогодні відсутня достатня лікувальна матеріально-технічна база цим відомством з дати його утворення щороку укладаються договори з військово-медичним управлінням Служби безпеки України про надання медичної допомоги та відшкодування витрат.

Станом на 2017 рік укладено договір між Управлінням державної охорони України та військово-медичним управлінням Служби безпеки України від 03.03.2017 року № 109-2017.

Відповідно до умов вказаного договору Відповідач зобов'язаний надавати медичну допомогу співробітникам та пенсіонерам Управління державної охорони України, а Управління державної охорони України відшкодовувати такі витрати відповідача за надану медичну допомогу, пенсіонерам з числа військовослужбовців Управління державної охорони України медична допомога надається згідно зі списком, який є додатком 3 до договору від 03.03.2017 року № 109-2017.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивача включено до вищезазначеного договору (позиція 511 додатку 3 до Договору від 03.03.2017 року № 109-2017) та він отримує безоплатну медичну допомогу в закладах охорони здоров'я СБУ як пенсіонер Управління державної охорони України та учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС у 1986 році. Наведене, також, не заперечується Позивачем.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо визнання дій військово-медичного управління Служби безпеки України щодо зняття з обліку на медичне обслуговування в поліклініці військово-медичного управління Служби безпеки України ОСОБА_2 протиправними та такими, що не відповідають нормам статей 14, 20, 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 1-2, 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Інструкції про порядок медичного забезпечення в Службі безпеки України, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання військово-медичного управління Служби безпеки України поновити в обліку на медичне обслуговування в поліклініці військово-медичного управління Служби безпеки України ОСОБА_2 та члена його сім'ї (дружину) ОСОБА_3 згідно статей 14, 20, 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 1-2, 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Інструкції про порядок медичного забезпечення в Службі безпеки України, колегія суддів зазначає таке.

Так, положеннями Інструкції № 1238/14505 та Порядку № 1923 встановлено, що медична допомога в закладах охорони здоров'я СБУ надається пенсіонерам з числа військовослужбовців УДО України на підставі договорів та угод, укладених між УДО та відповідними закладами охорони здоров'я СБУ.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення даної позовної вимог, адже відповідно до законодавчо встановленого порядку на Відповідача не покладено обов'язок поновлювати в обліку на медичне обслуговування в поліклініці Відповідача, зокрема Позивача.

Крім того, на момент звернення Позивача з даним позовом до суду, останній перебував на обліку на медичне обслуговування в поліклініці військово-медичного управління Служби безпеки України відповідно до договору від 03.03.2017 року № 109-2017, укладеного між УДО України та відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 27.11.2018 року.