Справа № 820/2945/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2945/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Лях О.П. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2018, суддя Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 27.08.18 по справі № 820/2945/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної міграційної служби України в Луганській області , Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві треті особи Окремий контрольно-пропускний пункт "Київ"

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому , з урахуванням збільшення позовних вимог , просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 16.02.2018 року про скасування рішення ГУ МВС України в Луганський області від 03.05.2012 року про оформлення набуття громадянства України громадянину Азербайджан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Луганській області поновити стан дійсності паспорту громадянина України серії НОМЕР_1, виданий Лисичанським МВ ГУМВС України в Луганській області 08.05.2012 року на ім'я позивача; зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в м. Києві поновити позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон шляхом видачі нового.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції . подав апеляційну скаргу , вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийняте з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не прийняті до уваги надані пояснення, докази та обґрунтування з боку представника позивача. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року скасувати, прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Управління Державної міграційної служби України в Луганській області заперечує проти обґрунтувань та вимог апеляційної скарги, вважає, що в апеляційній скарзі не наведено жодних підстав для скасування оскаржуваного рішення, тобто, рішення є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню , тому просить суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представники відповідача підтримали свої заперечення на наполягали на відмові у задоволенні апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу , дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в м. Гянджа Республіки Азербайджан.

03.05.2012 року рішенням ГУ МВС України в Луганський області позивачу оформлено набуття громадянства України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» за територіальним походженням.

03.05.2012 року ВГІРФО ГУМСВ України в Луганський області видало позивачу довідку про реєстрацію особи громадянином України № 10167, згідно якою позивач є громадянином України з 03.05.2012 року.

08.05.2012 року Лисичанським МВ ГУМВС України в Луганській області видано позивачу паспорт громадянина України серії НОМЕР_1.

16.06.2012 року Лисичанським МВ ГУМВС України в Луганській області позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

26.06.2012 року позивача документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (орган видачі 6390).

12.06.2017 року позивача документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 (орган видачі 8030).

Управлінням ДМС України в Луганській області було проведено службову перевірку щодо законності набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі листа ДМС України від 24.01.2018р. № 6.3/242-18, якою становлено згідно відповіді Консульського відділу Посольства Азербайджанської Республіки в Україні від 11.12.2017р. № ИК/40/17, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина Республіки Азербайджан від 22.09.2009р. під номером НОМЕР_4 у зв'язку із наповненістю сторінок був документований 03.10.2014р. паспортом громадянина Азербайджану № НОМЕР_5 строком дії до 02.10.2024р. Консульський відділ Посольства Азербайджанської Республіки надав інформацію відповідно до даних Головного Управління Паспорту, Реєстрації та Міграції Міністерства Внутрішніх Справ Азербайджанської Республіки. (а.с. 73).

За результатами службової перевірки спеціалістами Лисичанського МВ УДМС України в Луганській області складено подання №2 про скасуванням рішення про оформлення набуття громадянства України від 08.02.2018, за результатами розгляду якого прийнято рішення УДМС України в Луганській області від 16.02.2018 про скасування рішення ГУ МВС України в Луганській області від 03.05.2012р. про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та складено довідку №2 про припинення громадянства ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Листами №4401.3.2-6022/44.1-18 від 20.02.2018р. Управління ДМС України в Луганській області та № 6.3.-2000/6-18 від 21.02.2018р. ДМС України довели до відома Державної прикордонної служби України недійсність та необхідність вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із скасуванням рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. (ар.с. 125-126)

08.03.2018 року СЗПН 4-го відділу прикордонної служби «Бориспіль (термінал D)» капітаном Поворозніком Артемом Вячеславовичем прийнято рішення про відмову у перетинанні Державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, закордонний паспорт серії НОМЕР_3. Позивачу надано копію рішення «Про відмову у перетинанні Державного кордону громадянину України» від 08.03.2018 року прийнятого СЗПН 4-го віддіпс відділу прикордонної служби «Бориспіль (термінал D)» капітаном Поворозніком А.В.

08.03.2018 року СЗПН 4-го віддіпс відділу прикордонної служби « Бориспіль (термінал D)» капітаном Поворозніком Артемом Вячеславовичем вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачу надано копію Протоколу вилучення (затримання) документу від 08.03.2018 року складеного СЗПН 4-го віддіпс відділу прикордонної служби « Бориспіль (термінал D)» капітаном Поворозніком А.В. У рішення «Про відмову у перетинанні Державного кордону громадянину України» від 08.03.2018 року прийнятого СЗПН 4-го віддіпс відділу прикордонної служби « Бориспіль (термінал D)» капітаном Поворозніком А.В. зазначено що рішення прийнято з причин того що у гр. України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, закордонний паспорт серії НОМЕР_3, відсутній дійсний паспортний документ. У Протоколі вилучення (затримання) документу від 08.03.2018 року складеного СЗПН 4-го віддіпс відділу прикордонної служби « Бориспіль (термінал D)» капітаном Поворозніком А.В. зазначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3, виданий на ім'я позивача вилучено у зв'язку з тим що він перебуває на обліку втрачених, викрадених , оголошених не дійсними паспортних документів та підлягає вилученню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що підставами для прийняття спірного рішення, слугували обставини встановлення неправдивих відомостей, повідомлених позивачем під час подання документів про надання громадянства України за територіальним походженням, не виконання зобов'язань повернути паспорт громадянина Азербайджану до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами і не виконувати обов'язки громадянина Азербайджану. Вважає, що знайшов своє підтвердження факт реалізації прав громадянина Азербайджану після набуття громадянства України шляхом отримання паспорту громадянина Республіки Азербайджан, що чітко вбачається з відповіді Консульського відділу Посольства Азербайджанської Республіки в Україні від 11.12.2017р. № ИК/40/17, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина Республіки Азербайджан від 22.09.2009р. під номером НОМЕР_4 у зв'язку із наповненістю сторінок був документований 03.10.2014р. паспортом громадянина Азербайджану НОМЕР_5 строком дії до 02.10.2024р. Консульський відділ Посольства Азербайджанської Республіки надав інформацію відповідно до даних Головного Управління Паспорту, Реєстрації та Міграції Міністерства Внутрішніх Справ Азербайджанської Республіки. Приймаючи рішення зазначено, що доводи позивача в адміністративному позові, стосовно прийняття відповідачем оскаржуваного рішення з порушенням закону, є такими, що не підтвердились під час судового розгляду справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України Про громадянство України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України Про громадянство України, громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Порядок набуття громадянства України за територіальним походженням встановлений статтею 8 Закону України Про громадянство України.

Згідно вищенаведеної статті Закону (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" , або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Згідно із ст. 24 Закону №2235-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: 1) встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; 2) прийняття заяв разом із необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами десятою дванадцятою статті 18 цього Закону, перевірки правильності оформлення документів, наявності умов для прийняття до громадянства України і відсутності підстав, з яких особа не приймається до громадянства України, наявності підстав для виходу з громадянства України і відсутності підстав, з яких не допускається вихід з громадянства України, надсилання заяв разом зі своїм висновком на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 3) підготовки подань про втрату особами громадянства України і разом із необхідними документами надсилання їх на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 4) прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону; 5) скасування в межах повноважень прийнятих рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону; 6) виконання рішень Президента України з питань громадянства; 7) видання особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України; 8) вилучення в осіб, громадянство яких припинено або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, паспортів громадянина України для виїзду за кордон та видання довідок про припинення громадянства України; 9) ведення обліку осіб, які набули громадянство України, та осіб, які припинили громадянство України.

Указом Президента України "Питання Державної міграційної служби України" №405/2011 від 06.04.2011 затверджено Положення про Державну міграційну службу України.

Відповідно до положень п. 7 Положення про Державну міграційну службу України ДМС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в областях, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

З метою організації виконання Закону України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001р. №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215), який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п. 24 Порядку № 215 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає: а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм); в) один із таких документів:- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;- зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов'язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Згідно статті 1 Закону №2235-ІІІ зобов'язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Згідно статті 17 Закону № 2235-ІІІ громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України; внаслідок втрати громадянства України; за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Статтею 19 Закону № 2235-ІІІ встановлено, що підставами для втрати громадянства України є: добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов'язком чи альтернативною (невійськовою) службою. Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України.

При цьому, відповідно до приписів ст. 21 Закону №2235-ІІІ рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Відповідно до п. 88 Порядку № 215 для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону №2235-ІІІ органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону №2235-ІІІ) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п'ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п'ятої статті 9 Закону; частина п'ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

За п. 92 Порядку № 215 до повноважень органів міграційної служби також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону №2235-ІІІ.

Як встановлено п. 96 Порядку № 215 подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону №2235-ІІІ, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується управлінням, відділом (сектором) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

При цьому, відповідно до п. 97 Порядку, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується начальником головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступником.

Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

Матеріали справи свідчать , що підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 16.02.2018 року на підставі ст. 21 Закону України «Про громадянство» про скасування рішення ГУМВС України в Луганській області від 03.05.2012 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням слугував лист ДМС України від 24.01.2018 року № 6.3/242-18 та відповідь з Консульського відділу посольства Азербайджанської республіки в Україні від 11.12.2017 року № ИК/40/17 та те, що відповідно вимог чинного законодавства, під час оформлення паспорта громадянина України, позивач подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, в якій надав зобов'язання повернути паспорт громадянина Азербайджану до уповноважених органів цієї держави, не користуватись правами громадянина Азербайджану і не виконувати обов'язків, передбачених законодавством для громадян Азербайджану, тобто , надав свідомо неправдиві відомості.

Саме з цих підстав відповідач вказує, що позивачем не виконано , надане під час оформлення громадянства України , зобов'язання, на сьогоднішній час він користується правами громадянина Азербайджану та виконує обов'язки громадянина Азербайджану, що є фактом грубого порушення законодавства України про громадянство, що є наданням свідомо неправдивих відомостей

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає , що обов'язок щось здійснити не є «відомостями», в разі надання громадянином особистих зобов'язань щось виконати під час оформлення громадянства України, але, в подальшому не вчинення таких дій без поважних причин, може розцінюватися як обман, що є іншою підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про громадянство».

Таким чином , колегія суддів дійшла висновку , що у відповідача були відсутні підстави для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням згідно ст. 21 Закону України «Про громадянство» саме з підстав надання позивачем свідомо неправдивих відомостей .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 16.02.2018 р. про скасування рішення ГУ МВС України в Луганський області від 03.05.2012 р. про оформлення набуття громадянства України громадянину Азербайджана ОСОБА_1 протиправним та таким , що підлягає скасуванню.

Матеріали справи свідчать та підтверджено відповідачем, що паспорт для виїзду закордон позивача знищено у зв'язку з тим,що за проведеною перевіркою Печерським РВ ГУ ДМС України в м. Києві він перебуває в інформаційній системі "Недійсні документи", як недійсний та підлягає вилученню, оскільки рішенням УДМС України в Луганській області від 16.02.2018 року рішення про оформлення громадянства позивачу скасовано.

Однак , ГУ ДМС України в м. Києві у відзиві на позовну заяву вказує , що рішення про визнання паспорту для виїзду закордон серії НОМЕР_3 від 12.06.2017 року недійсним не приймалось.

З аналізу норм Порядку 152 вбачається, що для прийняття обов'язкового рішення про визнання паспорту для виїзду за кордон недійсним та таким, що підлягає вилученню, передує умова прийняття рішення про припинення громадянства України або прийняття рішення, яким визначено, що паспорт видано з порушенням закону.

У зв'язку з протиправністю рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 16.02.2018 року всі інші дії відповідача щодо вилучення та знищення паспорту громадянина України є неправомірними та підлягають поновленню.

При вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, що призвело до неправильного вирішення спору.

У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як передбачає частина 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Європейський суд з прав людини по справі "Хант проти України» від 7 грудня 2006 року дійшов висновку, що заявник не був залучений в провадження, в результаті яких приймались рішення, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення захисту його інтересів, а державні органи вийшли за межі своєї дискреції і не забезпечили рівновагу між інтересами заявника та інших осіб. Таким чином, у цій справі права заявника, гарантовані статтею 8 Конвенції, були порушені.

Також, ЄСПЛ у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) дотримується принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Суд повторює, що насамперед національним органам влади, зокрема судам, необхідно вирішити проблеми інтерпретації національного законодавства. Таким чином, за винятком очевидного свавілля, роль Суду не є підставою для спору щодо тлумачення національного законодавства національними судами. Його роль полягає в тому, щоб перевірити, чи вплинули таке тлумачення на Конвенцію (п. 28 рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_12 проти Туреччини, № 13279/05, §§ 49 та 50, 20.10.2011р.; Кrombach проти Франції, № 29731/96, § 96, ЄКПЛ 2001-ІІ.).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою Суду при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. А тому, Верховний Суд дійшов висновку, що будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене ст.8 ЄКПЛ не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315,317, 321,323,325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 по справі № 820/2945/18 скасувати.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 16.02.2018 року про скасування рішення ГУ МВС України в Луганський області від 03.05.2012 року про оформлення набуття громадянства України громадянину Азербайджан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Луганській області поновити стан дійсності паспорту громадянина України серії НОМЕР_1, виданий Лисичанським МВ ГУМВС України в Луганській області 08.05.2012 року на ім'я позивача ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в м. Києві поновити позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон шляхом видачі нового.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 27.11.2018.