Справа № 826/14594/18
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року справа № 826/14594/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомМіністерства внутрішніх справ України
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Міністерство внутрішніх справ України з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо прийняття постанови від 24.05.2018 про відкриття виконавчого провадження №56467045 та постанови від 12.07.2018 про накладення штрафу;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про скасування постанови від 24.05.2018 про відкриття виконавчого провадження №56467045 та постанови від 12.07.2018 про накладення штрафу на підставі пункту 1 частини 4 статті 4 та частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 12.09.2018 позовну заяву передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 відкрите спрощене позовне провадження у справі та призначене судове засідання.

На обгрунутвання позовних вимог позивач зазначив, що відповідач відкрив виконавче провадження з виконання рішення суду, яке не набрало законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

У судове засідання, призначене на 22.11.2018, учасники справи не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07 березня 2018 року Київським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №810/637/18, яким повністю задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Управління поліції охорони в Київській області про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії.

Вирішено визнати протиправним висновок МВС України про прийняття рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги від 10 листопада 2017 року про відмову ОСОБА_1 в нарахуванні одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням інвалідності II групи та зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку зі встановленням інвалідності II групи, що настала внаслідок проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частковою втратою працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності - 21 вересня 2016 року.

16 квітня 2018 року Київським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист у справі №810/637/18 про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв'язку зі встановленням інвалідності II групи у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності - 21 вересня 2016 року.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.05.2018 відкрито виконавче провадження №56467045 з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18; зобов'язано МВС України у десятиденний строк виконати зазначене рішення суду (а.с. 10).

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.07.2018 у зв'язку з невиконанням у встановлений строк рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 на МВС України накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 17).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відкриття виконавчого провадження та накладення штрафу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Правовідносини, пов'язані з примусовим виконанням рішень судів, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Системний аналіз наведених вимог чинного законодавства дає підстави для висновку, що рішення судів можуть бути звернуті до примусового виконання після набрання ними законної сили.

Порядок набрання рішенням суду, прийнятим у порядку адміністративного судочинства, законної сили визначений у статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті вішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Частиною 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Отже, рішення адміністративного суду, які не оскаржувались в апеляційному порядку, набирають законної сили на тридцять перший день з дня його проголошення або виготовлення повного тексту, а у випадку якщо учасником справи подана апеляційна скарга - за наслідками апеляційного перегляду або після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Судом встановлено, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 було ухвалене у порядку письмового провадження, отже строк його оскарження закінчувався 07.04.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2018 Міністерство внутрішніх справ України надіслало засобами поштового зв'язку до Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 (а.с. 13).

Судом встановлено, що поштове відправлення з апеляційною скаргою було доставлено до Київського апеляційного адміністративного суду 11.04.2018 (а.с. 14).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 (а.с. 15).

Беручи до уваги, що у межах строків, встановлених статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Міністерством внутрішніх справ України було подано апеляційну скаргу, на підставі якої було відкрите апеляційне провадження у справі №810/637/18, станом на 16.04.2018 рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 не набрало законної сили.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений обов'язок державного виконавця повернути стягувачу виконавчий документ якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили.

Оскільки станом на момент видачі виконавчого листа у справі №810/637/18 (16.04.2018) та на момент його пред'явлення до виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 не набрало законної сили, суд дійшов висновку, що виконавче провадження №56467045 було відкрито передчасно.

За таких обставин постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.05.2018 про відкриття виконавчого провадження №56467045 є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що виконавче провадження №56467045 з виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 було відкрито до набрання ним законної сили, висновок відповідача про наявність підстав для застосування штрафних санкцій у зв'язку з його невиконанням є необґрунтованим.

Отже, постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.07.2018, якою на Міністерство внутрішніх справ України накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Відступаючи від обраного позивачем способу захисту порушених прав у спірних правовідносинах, суд виходив з наступного.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, на думку Конституційного Суду України в рішенні №3 рп/20 від 30 січня 2003 року, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Конвенційний принцип «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; а винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення, змісту спірних правовідносин та вимогам законодавства, які ці правовідносини регулюють.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах права позивача були порушені унаслідок прийняття протиправних постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення штрафних санкцій. А тому ефективний захист порушених прав позивача можливий виключно у випадку визнання їх протиправними та скасування.

Беручи до уваги, що постанови відповідача від 24.05.2018 та від 12.07.2018, прийняті у рамках виконавчого провадження №56467045 визнані судом протиправними та скасовані, підстави для зобов'язання відповідача вчинити аналогічні дії відсутні.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували позицію позивача, відповідач під час розгляду справи не надав, відтак не довів правомірності прийнятих ним постанов.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3524,00 грн. підлягає відшкодуванню йому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 260, 263, 283 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 24.05.2018 ВП №56467045.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.07.2018 про накладення штрафу.

Стягнути на користь Міністерства внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 00032684, місцезнаходження: 01610, м. Київ, вул. Богомольця, 10) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 00015622, місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) судові витрати у розмірі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду - 26.11.2018.

Суддя Леонтович А.М.