Справа № 826/1237/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2018 року № 826/1237/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум"
доПодільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправною та скасування постанови №55075064 від 07.11.2017р. ,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум" (далі також - позивач, боржник) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2017 року ВП №55075064, прийняту Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 04.01.2018 року позивачем отримано постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 07.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП №55075064 з виконання вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №Ю-1853-25у від 04.09.2017 року про стягнення з позивача коштів в сумі 3 848 398,80 грн.

Постанову від 07.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження позивач вважає протиправною та такою, що суперечить встановленому Податковим кодексом України порядку стягнення з боржника коштів, з огляду на наступне.

Вимога Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №Ю-1853-25у від 04.09.2017 року набрала чинності 25.10.2017 року, тобто на 51 календарний день від дня складання податкової вимоги, проте, в порушення пункту 2 статті 95 Податкового кодексу України, факт направлення боржнику податкової накладної та дата її отримання платником податків відповідачем не встановлено.

Крім того, позивачем зазначено, що звернення стягнення на кошти та майно платника податків, який має податковий борг, відповідно до норм ПК України здійснюється на підставі судового рішення. Проте, підставою для відкриття виконавчого провадження ВП№55075064 слугувала саме вимога, що, на думку позивача є порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та Податкового Кодексу України, з огляду на що, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№55075064 має бути визнано протиправною та скасовано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2018 року визнано таким, що порушено з поважних причин строк звернення до суду, справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін у судове засідання на 23.03.2018 року. Пунктом 5 резолютивної частини зазначеної ухвали постановлено про витребування у відповідача належним чином засвідчених копій виконавчого провадження ВП №55075064.

Відповідно до частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У судове засідання 23.03.2018 року з'явився представник позивача. Відповідачем, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до матеріалів справи, а саме рекомендованого поштового повідомлення та телефонограми, участь у судовому засіданні уповноваженого представника не забезпечено, заяв, клопотань до суду не подано.

З огляду на те, що відповідачем не виконано вимог пункту 5 ухвали суду від 06.03.2018 року та не надано суду матеріалів виконавчого провадження ВП №55075064, що унеможливлює розгляд справи у судовому засіданні 23.03.2018 року, суд дійшов висновку про відкладення судового засідання на 12.04.2018 року.

Через канцелярію суду 10.04.2018 року позивачем подано письмові пояснення, які містять фотокопії матеріалів виконавчого провадження ВП№55075064, якими, на думку позивача підтверджується факт прийняття відповідачем до виконання неналежного виконавчого документу.

У судове засідання 12.04.2018 року учасники справи не з'явилися. Заяв, клопотань не подано.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись частиною дев'ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (м. Київ, вул. Виборзька, 32) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №55075064, які подати до канцелярії суду до 22.10.2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2018 року застосовано до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 КАС України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (04208, м. Київ, проспект Г.Гонгадзе, 5Б, ) штраф у сумі 5523,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ). Через канцелярію суду 08.11.2018 року начальником Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві В.В. Ковалем подано заяву щодо скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2018 року про стягнення штрафу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2018 року застосовано до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 КАС України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управлінню державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ( м. Київ, вул. Виборзька, 32) штраф у сумі 3 682,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2018 року повторно витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (м. Київ, вул. Виборзька, 32) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №55075064, які зобов'язано подати до канцелярії суду до 26.11.2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2018 року в задоволенні заяви начальника Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві В.В. Коваля від 08.11.2018 року щодо скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2018 року про стягнення штрафу - відмовлено.

Через канцелярію суду 22.11.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. подано витребувані копії матеріалів виконавчого провадження №55075064.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено вимогу №Ю-1853-25у від 04.09.2017 року про сплату боргу (недоїмки) щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» (правонаступник ТОВ «Іст Юроуп Петролеум») в сумі 3 848 398,80 грн.

Старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Журбою Тамілою Володимирівною винесено постанову від 07.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП№55075064 на підставі та з метою примусового виконання вимоги ГУ ДФС у м. Києві від 04.09.2017 року №Ю-1853-25у .

Вважаючи постанову про відкриття провадження ВП№55075064 винесеною з порушенням законодавства, позивач звернувся до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 7 частиною першою статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи судом встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві подано заяву про відкриття виконавчого провадження (вх.№17441/9/20-15-17-04-20 від 30.10.2017 року) з метою примусового виконання вимоги ГУ ДФС у м. Києві №1853-25-У від 04.09.2017 року про стягнення з позивача () на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на користь держави заборгованості з єдиного соціального внеску в розмірі 3 848 398 грн. 00 коп.

Адміністрування єдиного соціального внеску регламентується спеціальним Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №2464).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2464 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 25 Закону №2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом 1, 3 частини четвертої статті 25 Закону №2464 передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Отже, з аналізу спеціальних норм законодавства, що застосовуються до правовідносин, що виникли у цій справі, слід дійти висновку, що виконавцем правомірно прийнято до виконання вимогу №Ю-1853-25у від 04.09.2017 року про сплату боргу (недоїмки) щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» (правонаступник ТОВ «Іст Юроуп Петролеум») в сумі 3 848 398,80 грн., оскільки вона є виконавчим документом, з огляду на що, твердження позивача щодо того, що звернення стягнення на кошти та майно платника податків, який має податковий борг, здійснюється на підставі судового рішення, є помилковим.

Щодо твердження позивача, що державним виконавцем не встановлено факт направлення органом доходів і зборів вимоги позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзаців 4-8 частини четвертої, частини п'ятої статті 25 Закону №2465, платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Отже, з аналізу норм законодавства встановлено, що платник єдиного внеску має право на оскарження вимоги про сплату недоїмки в адміністративному порядку або до суду. Водночас, у разі, якщо у встановлений законодавством термін, платником відповідну вимогу не оскаржено та не повідомлено контролюючий орган про таке оскарження (у разі судового оскарження), зобов'язання вважається узгодженим та підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою, проте, обов'язку встановлювати факт направлення органом доходів і зборів цієї вимоги боржнику, та отримання вимоги останнім для виконавця Законом №2465 не передбачено.

Зокрема, дослідивши копії матеріалів виконавчого провадження №55075064, які містяться у матеріалах справи встановлено, що відомостей про оскарження позивачем виконавчого документу - вимоги від 04.09.2017 року №Ю-1853-25у, на підставі якої винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, державному виконавцю не повідомлялося. Такої інформації щодо оскарження вимоги також не містять і матеріали судової справи.

Крім того, Законом № 1404, зокрема пунктом 1 частини другої статті 18 передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, з огляду на що слід дійти висновку, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено повноважень виконавця встановлювати факт направлення органом доходів і зборів вимоги боржнику, а передбачено перевіряти вимоги, яким має відповідати виконавчий документ, з огляду на що, твердження позивача про те, що державним виконавцем мало б бути перевірено та встановлено факт направлення ГУ ДФС у м. Києві вимоги від 04.09.2017 року №Ю-1853-25у позивачу при вирішенні питання відкриття виконавчого провадження, є безпідставним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено прав та інтересів позивача та правомірно винесено постанову від 07.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження №55075064, в зв'язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами статтями 2, 3, 6 - 19, 72 - 77, 90, 241 - 246, 250, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» (04123, м. Київ, вул. Западинська, буд. 13-А, );

Відповідач: Подільський районний відділ Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (04208, м. Київ, проспект Гонгадзе Г., 5-Б, ).

Суддя Л.О. Маруліна