Справа № 826/14467/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2018 року № 826/14467/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації
про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (02068, АДРЕСА_1, код: НОМЕР_1) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, 176-Г, ), в якому просить суд:

визнати протиправною відмову відповідача щодо надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

зобов'язати відповідача прийняти рішення щодо надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позову та протиправності відмови у видачі посвідчення, позивач зазначає, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії - особою з інвалідністю 2 групи, щодо якої встановлено причинний зв'язок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням та довідкою МСЕК.

Позивач зазначає, що під час ліквідації наслідків аварії у період 27.04.1986 по 31.08.1986 виконувала завдання штабу ЦО Управління будівництва ЧАЕС, пов'язані із забезпеченням персоналу УБ ЧАЕС, які брали участь у ліквідації аварії, робочим одягом, евакуацією матеріальних цінностей, захороненням радіоактивних (непридатних) продуктів харчування зі складу відділу робочого постачання, Управління будівництва ЧАЕС в стаціонарному могильнику с. Бурлаковка, що підтверджується маршрутним листом, розпорядженням Управління будівництва ЧАЕС від 27.04.1986 № 1, наказом начальника відділу робочого постачання Управління будівництва ЧАЕС від 30.04.1986, які є відомостями щодо характеру, часу та місяця виконуваних позивачем робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Позивач зазначає, що пунктом 9 статті 7 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання, що пов'язано з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи викладене, позивачка звернувся до відповідача із заявою про встановлення статусу інваліді війни та щодо видачі посвідчення інваліді війни.

Однак, листом від 31.08.2018 за вих. № 01-08/6704 відповідачем було відмовлено у зв'язку з відсутністю, на думку відповідача, законних підстав. Так, відповідач зазначив, що документи, надані до звернення від 06.08.2018, не підтверджують залучення позивачки до складу формувань цивільної оборони.

Позивачка вважає таку відмову протиправною.

Зазначає, крім іншого, що факт залучення до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, оскільки відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, до складу цивільної оборони в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення.

У взаємозв'язку з наведеним, позивачка також зазначає, що начальник цивільної оборони Київської області - голова Київського облвиконкому, починаючи з 26.04.1986 і впродовж всього 1986 видавав розпорядження щодо організації робіт з ліквідації аварії. Позивач звертає увагу, що вимога щодо надання розпорядчого документу по підприємству, установі про залучення осіб до складу зазначеного формування, усі відомості про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії не ґрунтується на нормах чинного на час аварії законодавства. Позивач також зазначає, що евакуація матеріальних цінностей, захоронення радіоактивних продуктів харчування у стаціонарному могильнику є завданням цивільної оборони, що підтверджується довідкою департаменту з питань цивільного захисту від 27.05.2014 № 01.01-09/817/15, листом Департаменту від 02.07.2014 № 01.01-09/1001, досвідом роботи цивільної оборони Української РСР з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Враховуючи викладене у позовній заяві, позивач просить задовольнити позов.

Відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Так, у відзиві на позов (а.с. 70) Управління з посиланням на ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначає, що законодавець чітко визначив, що до інвалідів війни належать особи, які належать до складу відповідних формувань.

Пунктом 9 статті 7 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання, що пов'язано з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З метою правильного розуміння цієї норми, відповідач звертає увагу на намір законодавця у зв'язку з прийняттям Закону 1770-IV, яким до Закону № 3551-ХІІ були внесені зміни, а саме: стаття 7 доповнена вищезгаданим пунктом 9.

У зв'язку з цим відповідач посилається на пояснювальну записку до законопроекту, відповідно до якої до осіб, залучених до складу формувань належать особи, залучені до мобільних загонів спецзахисту формувань цивільної оборони, які на той час знаходились у структурі Міністерства оборони колишнього СРСР, діяли за його статутом та підпорядковувались військовому командуванню.

Метою зазначених змін до Закону № 3551-ХІІ є захист не чисельної категорії осіб спецзахисту формувань Цивільної оборони (близько 200 осіб інваліді), які при виконанні тих ж е робіт, що й мобілізовані військкоматами до інших військових формувань, а саме проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інше.

У взаємозв'язку з наведеним, Управління звертає увагу на те, що у статті 9 Закону України «Про цивільну оборону України», було визначено, що силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування. Комплектування військ цивільної оборони здійснюється на підставі Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", а також за контрактом.

Управління звертає увагу на положення статей 10 та 11 цього Закону, наводячи визначення «спеціалізовані формування» та «невоєнізовані формування», та акцентує увагу на тому, що у ліквідації наслідків аварії брали участь формування, що створювалися в іншому порядку ніж невоєнізовані формування Цивільної оборони, які направлялися у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Відповідач зазначає, що з наданих позивачем документів вбачається, що позивач є особою, яка має лише статус постраждалої в мирний час особи внаслідок Чорнобильської катастрофи і не може бути віднесена до осіб, які дійсно належать до учасників війни.

Крім іншого, відповідач посилається і на роз'яснення Міністерства праці та соціального захисту України від 11.05.2005 № 05-285/26-14, лист МЧС України від 14.08.2006 № 04-9492/281 та на судову практику.

Ухвалою від 18.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження відповідно до ст. 263 КАС України.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), на підтвердження чого надано копію посвідчення серії НОМЕР_2 від 04.02.1993.

До нього надано копію вкладки № 144575 від 14.08.1997 із визначенням, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, термін дії - безстроково.

З довідки МСЕК сер. ВТЭ-25 № 021266 від 27.07.1992 вбачається, що позивач є інвалідом другої групи з 13.07.1992, термін «безстроково». Причина - пов'язано з роботами по ЛНА на ЧАЕС.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до Управління із заявою від 06.08.2018 (а.с. 67) щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 31.08.2018 № 01-08/6704 Управління повідомило позивача, що позивач не надав жодного первинного документу, який би підтвердив участь позивачки у складі формувань Цивільної оборони, тому встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення згідно п. 9 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ.

Відповідач звернув увагу, що надані до Управління документи: копії довідок з місця роботи, видані ЧАЕС № 454, довідка державного торгівельного підприємства «Чорнобиль» № 3223 від 01.09.1993, копія розпорядження № 1 управління будівництва ЧАЕС не можуть підтвердити факт участі позивачки в роботах по ліквідації аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, так як відсутні відомості щодо залучення позивачки до робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС невоєнізованих формувань Цивільної оборони підприємства на якому позивачка працювала у 1986 році.

Між тим, відповідач зазначив у відповіді, що у разі надання первинних документів 1986 про участь в зазначених формуваннях Цивільної оборони з зазначенням ініціалів особи та характером робіт, які завірені печатками або штампами того часу, заява буде повторно розглянута на комісії Управління.

У свою чергу, з доданих до позову матеріалів вбачається, зокрема, з акту від 10.02.1987, що позивачка працювала старшим товарознавцем відділу робочого споживання управління будівництва ЧАЕС.

З фотокопії маршрутного листа (а.с. 18) вбачається: 26.04.1986 - організація та проведення виставок продажу продуктових та промислових виробів на привокзальній площі м. Прип'ять; 27.04.1987 - виконання завдання штабу цивільної оборони відділу робочого споживання по підготовці до видачі робочого одягу та взуття, їх перерахунок, приймання мила та дезактиваційних засобів, оперативна нарада, підготовка до евакуації; 30.04.1986 - допомога в організації доставки товарів в м. Прип'ять (с. Денісовичи-с. Вільча (база); 28.04.1986 - 28.05.1986 - м. Поліське- м. Прип'ять - захоронення продуктів харчування зі складу бази відділу робочого споживання на Буряковку (могильник); червень 2016 - с. Денісовичи - м. Прип'ять - вивіз документів з контори відділу робочого споживання, дні виїзду - 3, 8, 14, 17, 25, робота - 10 годин; серпень 1986 - м. Поліське - м. Прип'ять, інвентаризація товарів та перепломбування складів та торгових залів.

До матеріалів позову позивачем надано фотокопію розпорядження управління будівництва ЧАЕС № 1 від 27.04.1986 щодо організації начальником штабу ЦО ОСОБА_2 робіт на об'єктах згідно вказівок урядової комісії. Членам штабу, зокрема, ОСОБА_3 начальнику відділу робочого споживання доручено організувати повернення персоналу підрозділів управління будівництва з міст евакуації для проведення робіт по ліквідації наслідків аварії, організувати проживання, харчування та пункти санітарної обробки персоналу у місцях їх дислокації смт. Поліське, база відпочинку аваізаводу «Зелений Мис».

Надано також наказ по відділу робочого споживання від 30.04.1986 щодо організації відділу робочого споживання (а.с. 21), довідка № 3223 від 01.09.1993 (а.с.22) щодо участі в ЛНА. Надано також копію виписки з розпорядження начальнику цивільної оборони Київської області від 30.04.1986 № 02 щодо організації всеосяжного забезпечення заходів цивільної оборони, щодо ведення обліку сил та засобів цивільної оборони; № 52 від 19.05.1986 щодо організації суворого обліку невоєнізованих формувань, що залучаються до роботи. Доручено, в штабах цивільної оборони міст та районів,….,вести списки особового складу формувань, що приймають участь у роботах.

У довідці Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 27.05.2014 № 01.01.-09/817/15 на ім'я ОСОБА_1 зазначено про підтвердження того, що в травні 1985 року особовий склад невоєнізованих формувань Управління будівництва був залучений до виконання завдань цивільної оборони по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, зокрема - із захоронення непридатних продуктів харчування, що залишились на складах і базах підприємств торгівлі, які розташовувались у 30-км зоні відчуження. Як вбачається з довідки, вона видана на підставі нормативних актів Положення про цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976, накази заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975, прийнято до уваги, крім іншого, вищезгадане розпорядження управління будівництва ЧАЕС від 27.04.1986 № 1, наказ від 30.04.1986.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

В силу вимог ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII, необхідною є одночасна наявність обставин: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та 2) залучення особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 10 Закону № 3551-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 № 90, передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У даному випадку на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст.7 Закону № 3551-ХІІ), окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Закон № 3552-ХІІ містить також умову щодо залучення особи до участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Слід зазначити, що частину другу статті 7 Закону №3552-ХІІ доповнено пунктом 9 Законом України від 15.06.2004 р. № 1770-IV.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що для правильного розуміння та застосування цієї норми визначальне значення має намір законодавця, законодавча історія вказаної норми, сутність і призначення Закону.

Як зазначено у пояснювальній записці до проекту Закону № 3078 від 06.02.2003 про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (щодо осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони), який був прийнятий як Закон №1770-IV і набув чинності 08.07.2004 та яким, власне, і було доповнено ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ пунктом 9, що з перших днів аварії на Чорнобильській АЕС 1300 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення. На той час загони Цивільної оборони знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню. Перелік робіт, як зазначено у Пояснювальній записці, які провадились цими загонами, включає: проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань.

Зазначається також у пояснювальній записці, що проте, при виконанні тих же робіт, що й особи мобілізовані військкоматами до інших військових формувань, інваліди з цієї мало чисельної категорії ліквідаторів не прирівняні до інвалідів війни Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Пояснити це можна, як зазначив суб'єкт законодавчої ініціативи, лише тим, зазначається законодавцем, що на час прийняття спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики і Міністерства оборони України 1 грудня 1997 року про прирівняння інвалідів-ліквідаторів з числа призваних через військкомати до інвалідів війни загони Цивільної оборони вже були виведені зі складу Міністерства оборони і випали з поля зору законотворців.

Законодавець також зазначає у пояснювальній записці, що за час, що пройшов з дня Чорнобильської катастрофи, більше 130 бійців вже померли, близько 200 є інвалідами. Для цих двохсот ще живих інвалідів прирівняння у правах до їхніх товаришів, з якими вони пліч-о-пліч ліквідували наслідки жахливої катастрофи, було б актом відновлення справедливості, хоч і запізнілим.

З наведеного вбачається чіткий, недвозначний і зрозумілий намір законодавця щодо надання статусу інвалідів війни конкретній незначній групі осіб, а не широкому колу осіб з числа осіб з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

У даному випадку, до заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів його залучення до безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони, перебування у складі цих формувань.

У листі Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 02.07.2014 № 01.01-09-1001 зазначено, крім іншого, що у жодному розпорядчому документі прізвище позивачки відсутнє, а надана довідка не містить підтвердження особистого залучення позивачки до складу формувань цивільної оборони під час участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Звернута увага на те, що Департамент обов'язками та повноваженнями щодо вчинення дій по встановленню факту, що має юридичне значення, а саме - залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони, не володіє.

З листа ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 17.10.2018 № 212-2858 зазначено, що в архіві дані про роботу ОСОБА_1 в складі формувань цивільної оборони під час аварії на ЧАЕС відсутні.

Слід зазначити, що фотокопії з нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є належними та допустимими доказами, оскільки не можуть замінювати офіційні розпорядчі документи відносно формування

У той же час, в межах спірних правовідносин, має бути підтверджено належними та допустимими доказами залучення саме позивача до ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони.

Дана обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (п. п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 796-ХІІ).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.06.2018 (справа №377/797/17) та від 10.05.2018 (справа №279/12162/15-а) та в ухвалі Верховного Суду України від 07.07.2017 (справа №676/4127/16-а).

За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача саме до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відсутні підстави для висновку про протиправність дій Управління в контексті заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимим доказами обставин, з якими положення п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ пов'язують можливість встановлення позивачу статусу інваліда війни.

Таких доказів не надано і під час розгляду справи. Жоден із додатків до позовної заяви не містить документально підтверджених відомостей щодо особи позивача в контексті його залучення саме до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що стосується і довідки Департаменту з питань цивільного захисту ла ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи КОДА (а.с. 47), яка по суті містить лише перелік нормативно-правових наслідків та не містить викладу конкретних обставин, які б підтверджували залучення позивача до формувань Цивільної оборони. Сама по собі участь у певних роботах згідно із маршрутним листом не є підтвердженням залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони, яка, як вбачається з Положення (а.с. 25), Настанов (а.с. 31), затверджених заступником Міністра оборони СРСР - начальником Цивільної оборони СРСР, була складовою частиною системи державним оборонних заходів, складовою МО СРСР.

Відтак, судом не встановлено порушень з боку відповідача прав чи інтересів позивача, який у даному випадку діяв правомірно відмовляючи у наданні статусу інваліда війни та посвідчення, а відтак відсутні підстави для задоволення позову у повному обсязі, що зумовлює висновок суду про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи позивача та надані ним матеріали, досліджені та оцінені судом, не спростовують наведених висновків суду та не доводять зворотного. У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даному випадку у зв'язку з розглядом даної справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями ст.ст. 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1; адреса: 02068, АДРЕСА_2) до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (код ЄДР 37447984; адреса: 02121, м. Київ, Харківське шосе, 176-Г) про: визнання протиправною відмови щодо надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та про зобов'язання прийняти рішення щодо надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін