Справа № 811/1400/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

22 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 811/1400/18
(суддя Пасічник Ю.П., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року у справі №811/1400/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про скасування рішення та зобов'язати вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 05 травня 2018 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, згідно з яким, з урахуванням уточнень (а.с.48,49) просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.03.2018р. №33 про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи за зазначеними видами діяльності з 01.04.2018р. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, код НОМЕР_1;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 18.04.2018р. №2-1126 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 5463,96 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане рішення та податкове повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, викладені у акті від 30.03.2018р. №33/11-28-53-03/ (далі - акт перевірки) на підставі якого їх було прийнято є безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних рішень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав неповного з'ясування судом обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про неврахування судом першої інстанції обставин того, що позивачем самостійно 21.01.2017 року була подана декларація № за 2017 рік з плати за землю якою визначена загальна суму податкового зобов'язання з орендної плати на 2017 рік в розмірі 5587,12 грн. та 30.01.2018 року подана аналогічна декларація № на суму 5587,20 грн.

Таким чином позивач подавши, ці декларації самостійно визначив податкові зобов'язання. Уточнюючих декларацій не подавав.

Після прийняття відповідачем рішення № 33 позивачем було подано 02.04.2018 року за допомогою електронних сервісів уточнені податкові декларації з сплати за землю № за 2017 рік та № за 2018 рік та зменшені узгоджені податкові зобов'язання. Станом на 02.04.2018 переплата складає 1187,27 грн.

Крім того, судом першої інстанції порушив норми ч. 2 ст. 261, ч. 1 ч. 7 ст. 262 КАС України, позбавивши відповідача права надати відзив на уточнені позовні вимоги від 21.05.2018 року.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки в апеляційній скарзі відповідач не ставить під сумнів правильність нарахування позивачем податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 30.03.2018 року відповідачем проведено камеральну перевірку результатів сплати податків позивачем, результати якої оформлені актом від 30.03.2018р. №33/11-28-53-03/ (далі - акт перевірки).

Згідно з цим актом відповідачем встановлено несплату позивачем суми орендної плати за землю з серпня 2017р. (більше двох послідовних кварталів), сума боргу склала 5186,67 грн. (а.с.9,10).

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято рішення від 30.03.2018р. №33 про анулювання реєстрації платника єдиного податку (а.с. 8).

Вказане рішення прийнято на підставі абз. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 ПК України, згідно з яким платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Крім того, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 18.04.2018р. №2-1126 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 5463,96 грн. (а.с. 50).

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, оскільки відповідачем не доведено порушення строків сплати позивачем податкового зобов'язання із земельного податку.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 14.1.136. п. 14.1. си. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Відповідно до п. 285.1. ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно з п. 286.2. ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п. 287.3. ст. 287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до абз. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 ПК України - платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Таким чином, вказаними нормами права визначено порядок сплати плати за землю та наслідки її не сплати протягом двох послідовних кварталів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи на підставі договору оренди землі від 12.05.2014р. позивач є орендарем земельної ділянки несільськогосподарського призначення на території Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області (а.с.11-14). Термін дії договору становить 5 років (п.8 договору).

Позивачем, згідно з квитанціями, подавались податкові декларації з плати за землю (земельний податок, та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік яка була подана 26.01.2017 року та за 2018 рік яка була подана 30.01.2018 року, якими розмір щорічного земельного податку визначено в розмірі 5587,12 грн. зі сплатою щомісяця 465,59 грн. (а.с.23-28).

При цьому, відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що з 11 вересня 2017р. позивачем з дотриманням строків визначених п. 287.3. ст. 287 ПК України, сплачувалась орендна плата за попередні та поточні місяці: 11.09.2017р. за серпень, 11.09.2017р. за вересень, 05.10.2017р. за жовтень, 07.11.2017р. за листопад, 07.12.2017р. за грудень, 12.02.2018р. за січень, 12.02.2018р. за лютий, 15.03.2018р. за березень (а.с. 15 - 23).

Згідно з довідкою Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, факт зарахування коштів за вищевказаними платіжними дорученнями до місцевого бюджету підтверджено (а.с.39-46).

Доказів в спростування зазначених обставин відповідач суду не надав.

Між тим, згідно з актом перевірки відповідачем під час проведення камеральної перевірки вище зазначені документи не використовував, позивача про проведення такої перевірки не повідомляв.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції відповідачем не було доведено, що починаючи з серпня 2017 року та протягом двох послідовних кварталів позивачем не сплачувалась плата за землю.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за таких обставин, в діях позивача відсутні порушення вимог податкового законодавства, оскільки позивачем своєчасно здійснювалась плата за землю, тому відносно нього неправомірно прийнято оскаржене рішення № 33 від 30.03.2018 року та податкове повідомлення - рішення від 18.04.2018р. №2-1126 які підлягають скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вказаний обов'язок відповідач не виконав.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач протягом розгляду справи судом першої інстанції не мав можливості надати відзив на заяву про уточнення позовних вимог, якою позовні вимоги було збільшено, суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначена обставина не вплинула на правильність рішення суду. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що в апеляційній скарзі відповідач не зазначає які саме доводи відповідач не зміг викласти у відзиві на уточнений позов.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права які б вплинули на його правильність, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області - залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року у справі №811/1400/18 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 22 листопада 2018 року.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко