Справа № 803/1042/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/498/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Іщук Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Турійської селищної ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року, ухвалене суддею Дмитрук В.В., м. Луцьк, у справі за позовом ОСОБА_1 до Турійської селищної ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

13.06.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Турійської селищної ради, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні йому середньомісячної заробітної плати; стягнути одноразово з відповідача на його користь 32 241 грн. 01 коп. середньомісячного заробітку за період з 13.11.2017 по 08.06.2018; зобов`язати відповідача проводити нарахування та виплату йому середньомісячного заробітку за останньою займаною посадою Кульчинського сільського голови, починаючи з дати ухвалення рішення і до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Турійської селищної ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення з 11 листопада 2017 року. Зобов`язано Турійську селищну раду проводити нарахування та виплату ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за останньою займаною посадою Кульчинського сільського голови, починаючи з 26 липня 2018 року і до настання однієї з подій, вказаних у частині 3 статті 119 Кодексу законів про працю України закінчення дії особливого періоду або до дня фактичного звільнення з військової служби. Стягнено з Турійської селищної ради на користь ОСОБА_1 39 733 грн. 75 коп. середнього заробітку за час проходження військової служби.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України. Частиною 3 ст. 119 КЗпП України встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності відмови відповідача, як правонаступника Кульчинської сільської ради, у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку після 10.11.2017, тобто після припинення повноважень останнього як Кульчинського сільського голови, з огляду на що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Турійська селищна рада оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що враховуючи те, що громадянин ОСОБА_1 звільнений з посади Кульчинського сільського голови і не є працівником селищної ради? підстав для нарахування та виплати середньомісячної заробітної плати немає.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути заяву в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 12.11.2010 ОСОБА_1 було обрано головою Кульчинської сільської ради, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача (а.с. 6 - зворот).

12.08.2015 Володимир-Волинським об`єднаним районним військовим комісаріатом ОСОБА_1 був мобілізований на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію» і направлений для проходження військової служби, що підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_1 (а.с.14) та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.08.2015 №354 (а.с.7).

15.08.2016 під час проходження служби позивач підписав контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу на термін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до рішення Турійської селищної ради Турійського району Волинської області №58/3 від 10.11.2017 припинено повноваження ряду сільських рад, в тому числі й Кульчинської сільської ради, з моменту набуття повноважень новообраним Турійським селищним головою ОСОБА_2 та Турійською селищною радою, як правонаступником, утвореним внаслідок добровільного об`єднання територіальних громад, в зв`язку з чим припинено повноваження ОСОБА_1 як Кульчинського сільського голови, про що внесено запис до трудової книжки останнього за №17 від 10.11.2017.

27.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до голови Турійської селищної ради з письмовою заявою щодо неправомірності припинення нарахування та виплати з листопада 2017 року середнього заробітку та необхідність усунення порушення прав позивача в цій частині та зобов`язання виплатити заробіток починаючи з листопада 2017 року, а також продовжувати нараховувати та виплачувати такий середній заробіток до часу закінчення особливого періоду.

Листом від 14.05.2018 №389/3.3/2-18 Турійський селищний голова повідомив ОСОБА_1 про те, що гарантії, які визначені у ч.3 ст. 119 КЗпП України, не поширюються на заявника, оскільки він займав виборну посаду і строк його повноважень закінчився.

Згідно з ч.1, 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Частиною 3 ст. 119 КЗпП України встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом з тим, відповідно до вимог ч.6 ст.119 КЗпП України гарантії, визначені у частині третій цієї статті, в частині збереження місця роботи, посади не поширюються на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився.

Встановлено, що на період дії строкового трудового договору позивача вказані гарантії за ним були збережені.

Із матеріалів справи видно, що відповідно до рішення Турійської селищної ради Турійського району Волинської області №58/3 від 10.11.2017 припинено повноваження ряду сільських рад, в тому числі й Кульчинської сільської ради, з моменту набуття повноважень новообраним Турійським селищним головою ОСОБА_2 та Турійською селищною радою, як правонаступником, утвореним внаслідок добровільного об`єднання територіальних громад, в зв`язку з чим припинено повноваження ОСОБА_1 як Кульчинського сільського голови, про що внесено запис до трудової книжки останнього за №17 від 10.11.2017.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження рішення Турійської селищної ради Турійського району Волинської області №58/3 від 10.11.2017 в судовому порядку чи його скасування.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за останньою займаною посадою Кульчинського сільського голови після його звільнення з вказаної посади 10.11.2017р.

Таким чином, безпідставними є позовні вимоги ОСОБА_1 до Турійської селищної ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, тому в задоволенні таких необхідно відмовити.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.317 КАС України, є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Турійської селищної ради задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у справі №803/1042/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Турійської селищної ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 27.11.2018р.