Справа № 805/1391/17-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року справа №805/1391/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Ястребової Л.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 р. у справі № 805/1391/17-а (головуючий І інстанції Логойда Т. В.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції (далі - відповідач-2), в якому просив: визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України щодо вимоги надсилання документів на проходження навчання з отримання знань у сфері примусового виконання судових рішень і рішень інших органів за адресою Міністерства юстиції України. Також, позивачем в позовній заяві зазначено, що позивач є учасником бойових дій та відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору (а.с.5-6).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі (а.с.3).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року без змін (а.с.23-24).

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.39-42).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано п'яти денний термін для усунення недоліків. В ухвалі зазначено про необхідність сплатити судовий збір, уточнити, які саме права або інтереси позивача він вважає порушеними внаслідок вчинення відповідачами оскаржуваних дій та надати оригінали та копії позовної заяви з доданими до неї документами, оскільки вони були повернуті позивачу на підставі ухвали від 27.03.2017 року про відмову у відкритті провадження (а.с.49-50).

Суд зазначив, що відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав. Адміністративний позов з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій, не пов'язаний. Отже, у порушення вимог статті 161 КАС України та п.3 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" позивач не сплатив судовий збір. Суд зазначив, що аналогічний висновок щодо застосування норм права щодо звільнення від сплати судового збору учасників бойових дій викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року в справі 805/2790/17-а (провадження № К/9901/10665/18).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року продовжено строк усунення недоліків позовної заяви, встановивши його - протягом п'яти днів з дня вручення позивачу даної ухвали та ухвали від 22 серпня 2018 року (а.с.52).

Копія ухвали отримана позивачем 19 вересня 2018 року електронною поштою та 24 вересня 2018 року засобами поштового зв'язку (а.с.51-53).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року позовну заяву було повернуто заявнику, у зв'язку з не усуненням недоліків (а.с.54).

Позивач, не погодившись з цією ухвалою суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вимог про те, що позов учасника бойових дій має бути обов'язково пов'язаний із порушенням його прав, як учасника бойових дій, передбачених законодавством. Закон не містить переліку справ, які пов'язані із порушенням прав учасника бойових дій , а суд не може давати роз'яснення та тлумачення закону, тому учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у будь-яких справах, пов'язаних із порушенням їх прав. Дана позиція сформована у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 року у справі № 805/604/18-а (провадження № К/9901/51970/18). Апелянт зазначає, що вимоги суду про надання ним повторно оригіналу та копії позовної заяви є безпідставним, оскільки позивач не отримував їх від суду (а.с.56-58).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із частиною 8 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про безоплатну правову допомогу" 06 листопада 2012 року N 5477-VI частину другу статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викласти в такій редакції: "Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань".

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року N 3674-VI.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22 травня 2015 року N 484-VIII (набрав чинності з 01 вересня 2015 року) внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України "Про судовий збір" (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року ("Cantoni v. France", заява N 17862/91, § 31 - 32), "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року ("Vyerentsov v. Ukraine", заява N 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини 1 статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України "Про судовий збір", проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Таким чином, до 01 вересня 2015 року надання пільг по сплаті судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було унормоване частиною другою статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за змістом якої, такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані безпосередньо цим Законом, проте з 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав.

Звужене тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" не може вважатися необґрунтованим, тому помилковою є відмова позивачу у задоволенні заяви про звільнення його, як учасника бойових дій, від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" з тих підстав, що справа за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії не пов'язана з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №572/2088/17, яка прийнята пізніше постанови Верховного Суду від 31.01.2018 року в справі 805/2790/17-а на яку посилався суд першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", як учасника бойових дій.

Стосовно вимог суду уточнити, які саме права або інтереси позивача він вважає порушеними внаслідок вчинення відповідачами оскаржуваних дій, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч.5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються: у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Позивачем в позовній заяві зазначено, що ним на підставі оголошення відповідачів було направлено на адресу Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України Передбачений законодавством пакет документів, проте, після направлення документів відповідачі опублікували нове оголошення в якому змінили адресу надіслання документів та зазначили, що документи направленні на іншу поштову адресу до розгляду не приймаються. Тобто, на думку позивача, документи раніше направлені на адресу відповідача-2 вважались неподаними. На підставі викладеного позивач просив визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України щодо вимоги надсилання документів на проходження навчання з отримання знань у сфері примусового виконання судових рішень і рішень інших органів за адресою Міністерства юстиції України.

Наведене свідчить, що позивачем додержано вимоги КАС України в частині обґрунтування порушення оскаржуваними діями прав позивача.

Стосовно вимог суду надати оригінали та копії позовної заяви з доданими до неї документами, оскільки вони були повернуті позивачу на підставі ухвали від 27.03.2017 року про відмову у відкритті провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 статті 160 КАС України, позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ч.1 статті 161 КАС України, до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Матеріали справи свідчать, що позивачем при поданні позовної заяви було дотримано вимоги 160, 161 КАС України.

Відповідно до ч.3 статті 170 КАС України, копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надсилається особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

На обкладинці справи містить запис про надіслання 30.03.2018 року позивачу ухвали з позовом та додатками

Разом з цим, матеріали справи не містять належного документального підтвердження надіслання судом першої інстанції на адресу позивача копії ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, а саме копії супровідного листа з поштовим повідомлення.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку щодо необґрунтованості вимоги суду першої інстанції про необхідність надати позивачем оригінали та копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У розділі 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" встановлено: "Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами".

ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції), одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, параграф 36; Перетяка та Шереметьєв проти України, рішення від 20 червня 2011 року, параграф 33), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. the Guйrin v. France, рішення від 29 липня 1998 року, параграф 37).

Право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності державних органів є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення. При цьому значення адекватного реагування суду на скарги полягає в їх розгляді і відповідній перевірці законності, обґрунтованості та справедливості рішень, дій чи бездіяльності державних органів, в наданні можливості судам виявити помилки і недоліки правозастосовної діяльності.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції передчасно вирішив питання про повернення позовної заяви у цій справі.

Суд вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 327, 328, 329, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 р. у справі № 805/1391/17-а - задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 р. у справі № 805/1391/17-а - скасувати.

Справу направити до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 27 листопада 2018 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Г.М. Міронова

Л.В. Ястребова