Справа № 813/896/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1033/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Качур Р.П., час ухвалення судового рішення 17 год 27 хв у м. Львові, повне судове рішення складено 21 червня 2018 року) за адміністративним позовом Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року Комунальне підприємство «Стрийтеплоенерго» (далі - КП «Стрийтеплоенерго», підприємство, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області, відповідач) № від 14.02.2018 та № від 14.02.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначає, що платіжне доручення на суму 28000,00 грн не може свідчити про своєчасну сплату узгодженого зобов'язання, оскільки таке платіжне доручення не містить відмітки банку про отримання, призначення платежу. Апелянт вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що під час проведення камеральної перевірки були відсутні правові підстави для визначення порушень термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання, оскільки такі не відповідають вимогам п.75.1 ст.75 ПК України. Відповідач також не погоджується з позицією позивача, що відповідальність за порушення строку зарахування податків до бюджетів повинен нести банк, а не КП «Стрийтеплоенерго», оскільки сплата податку не відбулася з вини позивача, а не банку. Крім того, зауважив додатково про відкриті розрахункові рахунки позивача в інших банківських установах, що давало йому можливість проводити сплату податкових зобов'язань через них. Тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити КП «Стрийтеплоенерго» у задоволенні адміністративного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Гавриляка Р.А., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача Білецьку М.О., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що посадовими особами ГУ ДФС у Львівській області було проведено камеральну перевірку КП «Стрийтеплоенерго» з питань своєчасності узгодженої суми податкового зобов'язання з екологічного податку за викиди стаціонарними джерелами забруднення, за звітні періоди з І кварталу 2015 по ІІІ квартал 2017, за результатами якої складено акт № 97/13-01-12-03/05432684 від 17.01.2018.

В ході перевірки були встановлені порушення вимог п.250.2 ст.250 розділу VIII ПК України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з екологічного податку за викиди стаціонарними джерелами забруднення за звітні періоди з І кварталу 2015 по ІІІ квартал 2017 за документами у таблиці, наведеній у акті. Дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату позивачем узгоджених сум податкових зобов'язань з екологічного податку за викиди стаціонарними джерелами забруднення, за звітні періоди з І кварталу 2015 по ІІІ квартал 2017. Відповідальність платника за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання передбачено п.126.1 ст.126 глави 11 розділу ІІ ПК України.

На підставі акта перевірки відповідачем 14.02.2018 були прийняті оспорювані рішення, зокрема, № , яким підприємству встановлено порушення строку сплати грошового зобов'язання з надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення та на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України, за затримку на 11 днів сплати грошового зобов'язання 153,80 грн та зобов'язано сплатити штраф 10 % у сумі 15,38 грн, № , яким встановлено порушення строку сплати грошового зобов'язання з надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення та на підставі ст.126 ПК України, за затримку на 362, 345, 340, 294, 281, 278, 271, 254, 249, 194, 179, 162, 103, 89, 70 календарних днів сплати/за несплату грошового зобов'язання 100 352,80 грн та зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 %, що становить 20 070,56 грн.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ненадходження сплати узгодженого податкового зобов'язання з екологічного податку за викиди стаціонарними джерелами забруднення, в сумі 28 000 грн, відповідно до платіжного доручення №2143 від 08.02.2015 відбулося з вини ПАТ «КБ «Стандарт», а не внаслідок протиправної поведінки позивача, вважав, що підприємство вжило заходів для своєчасного перерахування вказаного податку з метою дотримання податкової дисципліни у вказаному випадку. Стосовно доводів відповідача на наявність інших рахунків, з яких можна було б здійснити відповідну оплату, то такі мали спеціальне призначення та не були призначені для сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів до бюджету. Також, суд вважав безпідставними та необґрунтованими покликання відповідача на п.129.7 ст.129 ПК України, оскільки останнім не надано доказів регулювання Національним Банком України економічних нормативів, внаслідок чого утворилась нестача вільного залишку коштів на кореспондентському рахунку банку та обізнаність позивача з вказаним фактом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За замістом статті 67 Основного закону, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

У підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України міститься визначення податкового боргу, зокрема, це - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. 46.1 ст. 46 цього Кодексу, податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п.49.1 ст.49 ПК України).

Згідно п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.38.1 ст.38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 129.6 статті 129 ПК України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому, платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон №2346-ІІІ).

У пункті 1.24 статті 1 Закону №2346-ІІІ міститься роз'яснення, яким визначено, що переказ коштів (далі - переказ) це - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Пунктом 1.30 наведеної вище статті Закону №2346-ІІІ передбачено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону №2346-ІІІ банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положеннями пункту 22.4. статті 22 цього Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним : для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Щодо проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п.1.29 статті 1 Закону №2346-ІІІ).

Таким чином, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань та прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Ініціювання переказу вважається завершеним з часу прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, КП «Стрийтеплоенерго» через систему «Клієнт-Банк» ПАТ «КБ «Стандарт» з 04.02.2015 по 12.02.2015 відправило платіжні доручення в кількості 13 штук на загальну суму 1 511 100,54 грн по сплаті податків до бюджету, в тому числі по сплаті екологічного податку в розмірі 28 000 грн (платіжне доручення №2143 від 06.02.2015).

Вказані платіжні доручення, в тому числі і платіжне доручення №2143 від 06.02.2015 на суму 28 000 грн по екологічному податку, прийнято ПАТ «КБ «Стандарт», однак не виконано.

На час прийняття банком платіжних доручень на загальну суму 1 511 100,54 грн на розрахунковому рахунку КП «Стрийтеплоенерго» обліковувалося 1 538 949,47 грн, що свідчить про достатність наявних у позивача коштів для виконання своїх зобов'язань шляхом списання банком коштів з рахунка платника.

Встановлені судом обставини свідчать, що з часу прийняття ПАТ «КБ «Стандарт» платіжного доручення №2143 від 06.02.2015, КП «Стрийтеплоенерго» виконано обов'язок по сплаті екологічного податку в розмірі 28 000 грн.

Ненадходження екологічного податку в сумі 28 000 грн за платіжним дорученням №2143 від 06.02.2015 не відбулося не з вини КП «Стрийтеплоенерго», як платника податку, а виключно з вини ПАТ «КБ «Стандарт», оскільки постановою Правління Національного Банку України №116 від 19.02.2015 ПАТ «КБ «Стандарт» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №8 від 19.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію банку з 20.02.2015.

Згадане платіжне доручення залишилося не проведеними, списання коштів з поточного рахунку не відбулося, а тому КП «Стрийтеплоенерго» не може та не повинен нести відповідальність за дії банку.

Статтею 126 ПК України встановлено відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків.

Так, відповідно до пункту 126.1 вказаної статті, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах : при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання , у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу з підстав, визначених цією нормою, передбачене саме за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання, тобто за бездіяльність. При цьому, розмір штрафу залежить від кількості днів затримки строку сплати суми грошового зобов'язання та визначається у відсотках від погашеної суми податкового боргу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № К/9901/4671/17.

Також, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що включення 28 000,00 грн до загальної суми боргу впливає і на розмір погашеної суми податкового боргу, і на розмір штрафної санкції, застосованої податковим органом.

Щодо покликання апелянта на те, що платіжне доручення №2143 від 06.02.2015 на суму 28000 грн не дає можливості встановити факт своєчасності сплати зобов'язання, оскільки таке не містить відміток банку про отримання та призначення платежу (за який період сплачується земельний податок), колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача, що з даного платіжного доручення вбачається призначення платежу «внески по екології Стрий», таке 06.02.2015 було відправлено позивачем на виконання ПАТ «КБ «Стандарт» для здійснення оплати самостійно визначеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та наявна відмітка банку.

Окрім того, посилання апелянта на недотримання позивачем встановлених ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» правовідносин в частині зміни правового статусу банку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таке носить декларативний характер і не підтверджується наявними матеріалами справи.

Також безпідставним є посилання апелянта щодо не врахування судом вимог п.87.9 ст.87 ПК України щодо черговості погашення боргу, оскільки матеріалами справи не стверджено і таке не довів в судовому засіданні представник податкового органу, про наявність боргових зобов'язань позивача за попередні періоди.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року по справі № 813/896/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 26.11.2018.