Справа № 817/986/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1493/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року (прийняте у м. Рівне суддею Зозулею Д.П.) в адміністративній справі № 817/986/18 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) від 23.06.2016 за № 207231-13, яким їй визначено податкове зобов'язання за платежем: «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є безпідставним та протиправним, так як при визначені суми податкового зобов`язання відповідач неправомірно застосував ставку податку на нерухоме майно, встановлену рішенням Дубровицької міської ради від 04.02.2016 № 82.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Рівненській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з помилковим застосування норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що застосування такої ставки податку є правомірним.

У судовому засіданні представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 16.12.2014 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 16.12.2014 ОСОБА_3 належить на праві власності, приміщення, кафе, що розміщене за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 619,1 кв. м (а.с. 16).

У червні 2017 року ГУ ДФС у Рівненській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями; далі - ПК України) прийняло податкове повідомлення-рішення від 23.06.2017 за № 207231-13, яким визначило позивачу грошове зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», на загальну суму 17 062,40 грн за 2016 рік.

Вважаючи, що зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним, ОСОБА_3 оскаржила його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення за № 207231-13 від 23.06.2017, діяв не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин, які мають значення для правильного визначення позивачці податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власнику об'єкта нежитлової нерухомості.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (набрав чинності 01.01.2015; далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також Законом № 71-VIII було запроваджено низку правових норм, що регулювали питання справляння місцевих податків.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 ПК України (в редакції Закону № 71-VIII) місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відноситься до компетенції місцевої ради.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Прикінцеві положення Закону № 71-VIII рекомендували встановити місцевим радам податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік у 2015 році. Проте така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Суд також вважає за необхідне відзначити, що незважаючи на дію в 2015 році положень другого абзацу пункту 4 Прикінцевих положень Закону № 71-VІІІ щодо незастосовування до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», дія імперативних положень підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України не була зупинена жодним законом.

Таким чином, навіть прийняті на рекомендацію Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України.

З матеріалів справи видно, що рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області № 947 від 27.01.2015 ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості - кафе на території міської ради встановлено в розмірі 0,5 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01. 2015, за 1 кв. м площі об'єкта (а.с. 13).

Враховуючи вищенаведене, рішення місцевої ради стосовно встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняте в 2015 році та опубліковане в січні 2015 року, не може бути застосоване в 2015 році. Таке рішення передбачало плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки вважається встановленим місцевою радою.

Разом з тим, відповідно до пункту 7 розділу 2 «Прикінцеві Положення» Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (який набрав чинності 01.01.2016) рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

На виконання вимог пункту 7 розділу 2 «Прикінцеві Положення» Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» про перегляд в місячний термін прийнятих на 2016 рік рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, Дубровицькою міською радою Рівненської області прийнято рішення №82 від 04.02.2018 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27 січня 2015 року №947 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки»». Цим рішенням ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості - кафе на території міської ради встановлено в розмірі 2 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01. 2016, за 1 кв. м. площі об'єкта (а.с. 17).

Пунктом 4 розділу 2 «Прикінцеві Положення» Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 23.06.2016 за № 207231-13, прийняте із застосуванням ставки, встановленої рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області № 82 від 04.02.2018, є правомірним і не підлягає скасуванню.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 806/2461/17.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року в адміністративній справі № 817/986/18 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова в повному обсязі складена 28 листопада 2018 року.