Справа № 816/1774/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2018 року

Київ

справа №816/1774/17

адміністративне провадження №К/9901/60821/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_2,

представники відповідача - Павлович Д.М., Орлова М.Є.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 січня 2018 року (суддя Канигіна Т.С.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року (судді: Старостін В.В. (головуючий), Бегунц А.О., Резнікрва С.С.) у справі № 816/1774/17 за позовом Фізичної-особи підприємця ОСОБА_7 до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги та рішення,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Фізична-особа підприємець ОСОБА_7 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_7) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2017 №, №, №; визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.07.2017 №; визнання незаконним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.07.2017 № .

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час перевірки контролюючому органу надано всі документи на підтвердження здійснення фінансово-господарської діяльності позивача з контрагентами, тому є безпідставними висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки чинне законодавство не передбачає ні права, ні обов'язку покупця перевіряти технічні можливості контрагентів та не ставить дійсність господарських договорів, укладених з ними, у залежність від наявності виробничих потужностей.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року, задоволено адміністративний позов. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення від 19.07.2017 №, №, №, №. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.07.2017 №Ф-. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.07.2017 № 000866131.

4. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що в ході розгляду справи встановлено реальність господарських операцій, правомірність зазначення у податкових деклараціях позивачем суми доходу отриманого від господарської діяльності, а відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх рішень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 січня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_7

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Уповноваженими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, про що складено акт від 26.06.2017 № 831/16-31-13-11-16/НОМЕР_2, яким встановлено порушення позивачем пунктів 198.5, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено ПДВ на суму 482 628,00 грн; пункту 44.1 статті 44, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 507 216,11 грн; пункт 2 частини першої статті 7 та частини одинадцятої статті 8, статті 9 Закону України "Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 166 328,30 грн; підпункти 1.1- 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкове зобов'язання з військового збору в сумі 42 214,12 грн; статтю 128 Господарського кодексу України, підпункт 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України щодо включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2015-2016 роки перекручених даних.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 19.07.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 634 020,14 грн, у тому числі за податковим зобов'язанням - 507 216,11 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями - 126 804,03 грн; №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 160 146,00 грн; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 52 767,65 грн, у тому числі: за податковим зобов'язанням - 42 214,12 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями - 10 553,53 грн; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 603 285,00 грн, у тому числі: за податковим зобов'язанням - 482 628,00 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями - 120 657,00 грн.

Крім того, на підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 24 668,61 грн.

Також, за результатами перевірки контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.07.2017 № Ф-, якою позивачу нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 166 328,30 грн.

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у перевіряємий період здійснював господарські операції з ТОВ "Діойл ЛТД", ТОВ "Мората", ТОВ "Главпостачання", ТОВ "ПРОММАКСТЕХ", ТОВ "Промостар ЛТД", ТОВ "Мінард", ТОВ "Джардан" на підставі укладених договорів купівлі-продажу товарів (лісоматеріалів), на підтвердження виконання яких судами попередніх інстанцій долучено до матеріалів справи копії договорів, специфікацій, податкових накладних, видаткових накладних, рахунків на сплату, товарно-транспортні накладні, за якими відвантажено придбаний товар.

При проведенні перевірки контролюючий орган вказав на відсутність факту встановлення передачі товарів від продавця до покупця, при взаємовідносинах позивача з ТОВ "Діойл-ЛДТ", ТОВ "Мората", ТОВ "ТД "Главпостачання", у зв'язку з відсутністю у наданих на перевірку документах: специфікації вантажовідправника форми ЛГ-22; карантинного сертифікату Міністерства аграрної політики України; товарно-транспортної накладної та інших документів з підтвердження реальності відображених у первинних бухгалтерських та податкових документах поставок товарів та документів, передбачених договорами купівлі-продажу.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що поставка товару між позивачем та контрагентами здійснювалася автомобільним транспортом, про що свідчать наявні в справі товарно-транспортні накладні. Водночас Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не передбачають обов'язкової наявності специфікації вантажовідправника форми ЛГ-22 для перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Щодо посилань контролюючого органу стосовно ненадання під час перевірки позивачем карантинного сертифікату Міністерства аграрної політики України, суди вказали на те, що відповідно до пункту 23 «Порядку проведення огляду, обстеження, аналізу, знезараження та інспектування», видача карантинного сертифіката здійснюється на об'єкти регулювання, включені до переліку об'єктів регулювання у сфері карантину рослин, для цілей контролю за переміщенням територією України у разі: вивезення об'єктів регулювання з карантинної зони; транспортування імпортованих об'єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами, а відповідачем не надано доказів переміщення придбаного позивачем товару з карантинної зони чи транспортування імпортованих об'єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами.

Крім того, відповідачем в акті перевірки при дослідженні господарських операцій позивача з ТОВ "ТД "Главпостачання", ТОВ "Промостар ЛТД", ТОВ "Мінард", ТОВ "Джардан" зазначено, що до перевірки не надано сертифікати якості, які б могли підтвердити якість продукції, зокрема сертифікат про маркування лісового господарства на всіх колодах.

Однак, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що наявність сертифікату походження товару не є обов'язковою у випадку реалізації лісоматеріалів на території України. Крім того, сертифікат якості не може вважатися первинним документом відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", якою визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Натомість сертифікат якості свідчить про якість товару, і жодним чином не може свідчити про господарську операцію її реальність та повноту.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги відповідач, вказує на неврахування судами доводів контролюючого органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, з огляду на нереальність придбання ідентифікованого товару, введення в обіг якого підтверджується фактом повного пересортування товару, у зв'язку з тим, що дані підприємства придбавають одну групу товарів, а реалізують іншу групу товарів, чим маніпулюють податковою звітністю. У ланцюгу постачання згідно Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено постановок лісоматеріалів та виробника даного товару.

9. Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України

10.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.2. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

10.3. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

10.4. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

10.5. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

11. Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

11.1. Стаття 1.

11.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

11.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

11.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

13. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

14. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

15. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

16. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, досліджуючи первинні бухгалтерські документи позивача дійшли висновку, що господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку та у податковій звітності позивача, а надані докази цілком підтверджують реальність здійснення господарських операцій між ним та контрагентом, тому витрати та податковий кредит сформований правомірно.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним з огляду на те, що фактично судами не було досліджено реальність господарський операцій між позивачем та контрагентами зокрема, не було перевірено фактичне вчинення господарських операцій з придбання товару (лісоматеріалу), що пов'язані з рухом активів та зміною зобов'язань чи власного капіталу, не було встановлено за яких обставин і в який спосіб було налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його контрагентом, не досліджено матеріальні, фінансові, трудові ресурси, технічні та технологічні можливості щодо виконання суб'єктами господарювання договірних зобов'язань, як фактично не було оцінено і надані позивачем у підтвердження реальності здійснення господарських операцій первинні документи, сертифікати якості товару. Не надано належної оцінки тому, що відповідно до умов передбачених договором укладеним позивачем з ТОВ «ДІОЙЛ-ЛТД, поставлений товар (лісопродукція) повинен мати маркування лісового господарства, з наданням специфікації вантажовідправника форми ЛГ-22. Крім того, за умовами договору, доставка всіх товарів повинна супроводжуватись карантинним сертифікатом МАПУ. Поза увагою судів також залишилось дослідження руху товару від продавця до покупця, зокрема дослідження факту прийняття, оприбуткування, зберігання та відвантаження товару, а також його транспортування, зважаючи на посилання контролюючого органу щодо відсутності товарно-транспортних накладних за певний період. Не надано оцінки наявним судовим рішенням у кримінальних справах щодо контрагентів позивача на які посилається відповідач відносно ланцюга постачання товару.

Вказані вище обставини справи досліджені не в повному обсязі, тому для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

17. За змістом частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

18. Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

19. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

20. Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

21. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

22. За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

23. З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій не встановили обставин які мають визначальне значення для правильного вирішення спору по суті, допустили порушення норм матеріального та процесуального права, а тому рішення судів ухваленні з порушенням положень статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 січня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у справі № 816/1774/17 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанову в повному обсязі складено 26.11.2018.

...........................

...........................

.........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду