Справа № 810/2615/18
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року № 810/2615/18

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддя Виноградова О.І.,

при секретарі судового засідання Дишлева О.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Дахно В.Б.,

третя особа - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

25 травня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_5 (далі - позивач) з позовом до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_3 (далі - третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення "Про надання дозволу на розробку проекту проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в АДРЕСА_1 на території Богданівської сільської ради Броварського району Київської області" від 9 лютого 2018 р. № 835-04-VII (далі - рішення № 835-04-VII).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення № 835-04-VII відповідачем винесено протиправно, оскільки ним надано дозвіл на розробку проекту землеустрою третій особі на земельну ділянку, якою позивач добросовісно, відкрито і безперервно користується вже 20 років. Зазначив, що ще 1 серпня 2016 р. позивачем було подано до відповідача заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на вказану земельну ділянку, проте, станом на дату звернення до суду відповідачем рішення за наслідками її розгляду не прийнято. Зазначив, що відповідач невідомо з яких підстав дійшов висновку, що третя особа має більше ніж позивач прав на земельну ділянку площею 0,6000 га в АДРЕСА_1 на території відповідача (далі - спірна земельна ділянка). Вважає, що таким рішенням відповідач порушив вимоги Конституції України. Стверджує, що якщо в межах даної адміністративної справи судом буде скасовано спірне рішення, позивач зможе реалізувати своє право на розроблення проекту землеустрою на підставі її заяви від 1 серпня 2016 р. (т. 1 а.с. 2-3).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив, в якому у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що оскаржуване рішення відповідачем було винесено правомірно та в межах повноважень. Зазначив, що підставою для його винесення були судові рішення стосовно спірної земельної ділянки, які набрали законної сили. Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у цивільній справі № 6-18889св13 визнано незаконним і скасовано рішення правління громадської організації СТ "Заліське" протокол № 7 від 18 грудня 2010 р. в частині надання дозволу позивачу на перероформлення земельної ділянки площею 0,0600га для колективного садівництва; визнано незаконним і скасовано рішення відповідача від 20 липня 2011 р. № 57-08-06 в частині передання позивачу земельної ділянки площею 0,0600 га для колективного садівництва в СТ "Заліське"; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я позивача серії НОМЕР_2 від 23 травня 2012 р. (кадастровий номер НОМЕР_1). Крім того, зазначив, що третьою особою у судовому порядку було скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області Самсон Т.В. індексний номер 12188539 від 4 квітня 2004 р. про державну реєстрацію за позивачем права власності на спірну земельну ділянку (справа № 810/2914/15). Вважає, що позивач, знаючи всі обставини стосовно спірної земельної ділянки, зловживаючи нормами чинного законодавства, вчиняє спроби отримання у приватну власність спірну земельну ділянку (т. 1 а.с. 20-24).

Третя особа подала до суду пояснення, в яких у задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що відповідачем оскаржуване рішення було винесено правомірно, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом. Стверджувала, що позивач зловживає своїми процесуальними правами і свідомо провокує судові справи з метою затягування оформлення третьою особою права власності на земельну ділянку (т. 1 а.с. 145-153).

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а ухвалою названого суду від 3 жовтня 2018 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

17 січня 2018 р. третьою особою було подано до відповідача заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення садівництва (т. 2 а.с. 14).

9 лютого 2018 р. відповідачем було розглянуто заяву третьої особи та винесено рішення № 835-04-VII, яким третій особі надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в АДРЕСА_1 на території відповідача (т. 1 а.с. 5 на звороті).

У зв'язку з тим, що позивач вважає назване рішення протиправним, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, КАС України, ЗК України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2.

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 116 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як убачається з ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, визначені ст. 33 Закону № 280/97-ВР.

Як убачається з ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

17 січня 2018 р. третьою особою було подано до відповідача заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення садівництва (т. 2 а.с. 14).

9 лютого 2018 р. відповідачем було винесено оскаржуване рішення № 835-04-VII, яке у межах даної адміністративної справи позивач просить суд визнати протиправним та скасувати.

Як убачається з п. 1 названого рішення, відповідачем було вирішено надати третій особі дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0600 га для ведення садівництва в АДРЕСА_1 на території відповідача (т. 1 а.с. 5 на звороті).

Твердження про протиправність рішення № 835-04-VII позивачем обґрунтовано тим, що позивач ще 1 серпня 2016 р. подав до відповідача заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, зокрема, і на вказану земельну ділянку, яка донині ним не розглянута

Нині така бездіяльність оскаржується позивачем у Деснянському районному суді міста Києва в межах справи № 754/82/17 за позовом третьої особи до відповідача про зобов'язання вчинити певні дії (т. 2 а.с. 9-11).

При вирішенні справи судом враховано таке.

Громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку орган місцевого самоврядування зобов'язаний розглянути у місячний строк.

Суд зазначає, що правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

Відповідно до вимог ч. ч. 6-7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Отже, законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам зазначеним у ЗК України, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вже зазначалося, рішенням відповідача № 835-04-VII було надано третій особі дозвіл на розробку проекту землеустрою на спірну земельну ділянку.

Проте, подання позивачем 1 серпня 2016 р. заяви до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки не є підставою для відмови у наданні такого дозволу іншій особі. Більш того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані «відведення», а отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає у подальшому обов'язкового позитивного рішення про надання її у власність.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень не дотримуватися вимог ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 р. в справі № 545/808/17.

Наведене свідчить, що:

- у відповідача не було підстав для відмови третій особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою;

- рішення № 835-04-VII є правомірним.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення № 835-04-VII є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Водночас при вирішенні справи судом не може бути взято до уваги посилання позивача на наявність у нього переважного права на отримання спірної земельної ділянки у власність, оскільки воно спростовується наданими відповідачем та третьою особою доказами, а саме, копіями судових рішень, які набрали законної сили (т. 1 а.с. 155-194).

Крім того, судом не може бути взято до уваги твердження позивача щодо помилковості висновків, викладених у мотивувальній частині рішення Апеляційного суду Київської області у справі № 22Ц-2360/2012 у цивільній справі за позовом третьої особи до ГО "СТ"Заліське", третя особа: позивач, про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення в членах товариства, визнання права користування земельною ділянкою, з таких підстав (т. 1 а.с. 158).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Водночас, вимогами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

За наведених обставин та з урахуванням вимог ст. 90 КАС України у суду відсутні повноваження на оцінку доказів, які були досліджені в межах інших судових справ судами вищої інстанції та не є предметом дослідження в межах адміністративної справи № 810/2615/18.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

У даному випадку надані позивачем докази не підтверджують передбачені у наведеній нормі обставини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що і було зроблено відповідачем.

З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При вирішенні справи суд не приймає до уваги твердження позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення, оскільки воно спростовано дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Виноградова О.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 26 листопада 2018 р.