Справа № 522/20861/18
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/1522/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси :

під головуванням судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області 27.11.2018 року звернулось до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Зазначивши, що в результаті проведеної перевірки наявних документів та відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без документів на право проживання в Україні. Було встановлено, відповідач прибув до України у 2017 році за паспортом громадянина ОСОБА_3. Проте, на теперішній день відповідач перевищив термін перебування на території України, проживає на території України без реєстрації та документів на право проживання в Україні після закінчення терміну перебування в Україні. На даний час громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2 на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

02.03.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 та зобовязано його покинути територію України у термін до 31.03.2018 року . У визначений термін громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 з території України не виїхав.

На думку позивача, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, про що свідчить його ухилення від добровільного виїзду, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів на повернення, документів для перетинання державного кордону України, просив прийняти рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Справа отримана головуючим по справі суддею 27.11.2018 року о 17 годині 20 хвилин.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 27.11.2018 року на 17 годину 40 хвилин.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 (по довіреності від 18.06.2018 року) підтримав позовні вимоги, та зазначив, що відповідачу у березні місяці 2018 року надався 30-денний строк для добровільного повернення до країни походження, проте він не здійснив жодних дій щодо легалізації свого перебування на території України. Посилався на те, що у березні 2018 року відповідач не предявив робітникам свій паспорт, на думку представника, це свідчить про те, що відповідач буде ухилятись від виїзду. Стверджував, що на даний час питання про застосування до іноземця застави не врегульовано та відсутній механізм реалізації судом цих положень Кодексу. Просив затримати відповідача та при цьому зазначив, що, якщо відповідач придбає квиток до закінчення строку затримання, він зможе повернутись до своєї країни.

Відповідач у судовому засіданні надав згоду, щоб його знайомий ОСОБА_5 (посвідка на тимчасове проживання серії ТР 204459 від 26.04.2018 року) був перекладачем та за його допомогою пояснив, що прибув до України узимку 2017 року (привіз маму у лікарню). Термін свого перебування не продовжував та весь цей час не працював. Зазначав, що має при собі паспорт громадянина ОСОБА_3, оригінал якого надав для огляду суду. Посилався на те, що йому було відомо про рішення позивача про його примусове видворення, проте виконати його не міг, оскільки ще хворіла його мати. Посилався на те, що згоден покинути країну, проте йому потрібен час (один місяць) на придбання квитків, зазначив, що родичі допоможуть йому придбати квитки. Підтвердив, що в країні походження його ніхто не переслідує.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 р., ратифікованою Верховною ОСОБА_2 України 17.07.1997 р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Судом встановлено, що 02.03.2018 року працівниками Хаджебеївського ВП Суворовського ГУНМ в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Одарія, 3, ринок «Летучий Голандець», було виявлено особу, який назвався громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у Відповідача було встановлено, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без документів на право проживання в Україні.

З пояснень відповідача встановлено, він прибув до України узимку 2017 року по паспорту громадянина ОСОБА_3 для виїзду за кордон на його ім'я.

Відносно відповідача 02.03.2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 000225 та винесено постанову ПН МОД №000225 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст. 203 КУпАП, згідно якої на відповідача накладено стягнення у вигляді штрафу сумою 510 грн..

02.03.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязано його покинути територію України у термін до 31.03.2017 року. ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування немає.

Проте, як встановлено судом, відповідач добровільно рішення позивача не виконав та у встановлений строк з країни не виїхав. Також згідно пояснень відповідача, до міграційної служби з приводу легалізації свого перебування на території України не звертався.

Згідно п.14 ст.1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобовязані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Підстави для застосування судом положень статті 289 КАС, щодо застави з боку відповідача не доведенні, доказів можливості отримання з країни походження грошей в короткий термін не предявлено.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Положеннями ч. 1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.12., № 353/271/150, зареєстрованої в Мін'юсті 21.05.12р. за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

Проте, як встановлено за розглядом справи, відповідач має паспорт громадянина ОСОБА_3 серії Р 5207665, який діє до 28.03.2023 року, та був наданий суду для огляду, тому в задоволенні вимог у частині затримання з метою ідентифікації суд вважає за необхідне відмовити.

При цьому, аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм адміністративного законодавства, у звязку з невиконанням відповідачем рішення міграційної служби та не здійснення виїзду за межі України у встановлений строк, до 30.03.2018 року, враховуючи той факт, що він перебуває на території України нелегально, немає законних джерел існування, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України та задовольняє дані позовні вимоги.

При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач мав час та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У частині вимог щодо негайного виконання рішення суду, суд враховує, що ст. 371 КАС України передбачено перелік судових рішень, які виконуються негайно. Між тим, положеннями даної статті не передбачено негайне виконання рішення суду про затримання іноземця. З огляду на що, в цій частині позову суд також відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити частково.

Затримати громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на строк необхідний для виконання рішення про примусове видворення, але не більш як на 6 місяців до 27.05.2019 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду міста ОСОБА_4 апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя : Р.Д. Абухін