Справа № 520/8939/16-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/8939/16-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Калініченко Л.В.
П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради на постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_3 27.07.2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, в якій просить суд: визнати протиправною відмову Київської районної адміністрації Одеської міської ради у присвоєнні адреси: «АДРЕСА_1» належному ОСОБА_3 домоволодінню, та зобов'язати Київську районну адміністрацію Одеської міської ради прийняти розпорядження, яким присвоїти адресу: «АДРЕСА_1» належному ОСОБА_3 домоволодінню, що складається з житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м; житлового будинку літ. «В'», загальною площею 69,7 кв.м; гаражу літ. «В'''», загальною площею 19,2 кв.м., стягнути з Київської районної адміністрації Одеської міської ради на користь позивача понесені по справі судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 року по цивільній справі № 1512/2-2180/11, виділено в натурі належні ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності від 23.01.2007 р., 60/1000 частин домоволодіння АДРЕСА_1 визнавши за позивачем право власності на самостійний об'єкт нерухомості - домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м; житлового будинку літ. «В-ІІ», загальною площею 69,7 кв.м; гаражу літ. «В-ІІІ», загальною площею 19,2 кв.м, розташованих на земельній ділянці, площею 370,12 кв.м. по АДРЕСА_1 У свою чергу, можливість виділу належних позивачеві 60/1000 часток у домоволодінні була встановлена висновком судової будівельно-технічної експертизи № 088/2010 від 27.10.2010 року. Відповідно до вимог ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно п.9 ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У відповідності до п.2.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів, нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Враховуючи те, що для проведення державної реєстрації права власності на виділене позивачеві в натурі майно необхідно отримати нову адресу, 21.03.2016 року позивач звернувся до КП «Право», яке відповідно до п.1.3. Положення про Адресний реєстр міста Одеси є адміністратором Адресного реєстру, із заявою про резервування адреси. Відповідно до п.1.2. Положення про Адресний реєстр міста Одеси держателем Адресного реєстру є юридичний департамент ОМР. 04 квітня 2016 р. Юридичним департаментом Одеської міської ради на підставі Положення про Адресний реєстр міста Одеси та рішення апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 року було видано довідку з Адресного реєстру міста Одеси про резервування адреси об'єкта нерухомого майна №370601/1, згідно якої, за належним позивачеві домоволодінням було зарезервовано адресу: АДРЕСА_1. 14 квітня 2016 року через канцелярію Київської районної адміністрації ОМР ОСОБА_3 було подано заяву про присвоєння належному йому домоволодінню адреси, зазначеної в довідці з Адресного реєстру м. Одеси про резервування адреси нерухомого майна від 04.04.2016 року № 370601/1. Однак у травні 2016 року ОСОБА_3 було отримано листа Київської районної адміністрації ОМР від 28.04.2016 року, з якого вбачається, що йому було відмовлено у присвоєнні адреси, оскільки приміщення будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м., не можуть бути виділені в натурі, а їх виділення суперечитиме законові та не відповідатиме ДБН. Оскільки зазначені в листі від 28.04.2016 року підстави, з яких позивачеві було відмовлено у присвоєнні адреси, не були обґрунтовані, 23.05.2016 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Київської районної адміністрації ОМР із заявою про присвоєння адреси з обґрунтуванням помилковості висновків наведених в листі від 28.04.2016 року та з проханням, у випадку відмови у присвоєнні адреси, аргументувати з яких конкретно причин та в чому полягає не відповідність наданих документів. 08 липня 2016 року ОСОБА_3 було отримано листа Київської районної адміністрації ОМР від 22.06.2016 року аналогічного за змістом листу від 28.04.2016 року. Позивач вважає відмову Київської районної адміністрації ОМР в присвоєнні адреси виділеному йому в натурі нерухомому майну незаконною, у зв'язку з чим звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позивач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з'явились, 27.02.2017 року від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позову, розгляд справи провести за його відсутності.

Представник відповідача Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_3, просив суд відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у запереченнях на адміністративний позов, наданих до суду під час розгляду справи.

У вказаних запереченнях представник відповідача посилається на те, що при розгляді заяви та поданих документів було встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.01.2007 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 60/1000 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до документу, що підтверджує виникнення права власності 60/1000 складаються з приміщень 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; 1-6; 1-7; 1-8; 1-9 загальною площею 69,8 кв.м. жилою площею 47,6 кв.м. у жилому будинку літ. «В», жилого будинку літ. «В II» загальною площею 69,7 кв.м., жилою площею 45,6 кв.м., гаражу літ. «В». Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної часткової власності наступним особам: 70/2000 частин домоволодіння гр. ОСОБА_4; 60/1000 частини домоволодіння гр. ОСОБА_3; 35/2000 частини домоволодіння гр. ОСОБА_5; 35/2000 частини домоволодіння гр. ОСОБА_6 Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року у справі №1512/2-2180/11 у позовній заяві ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнанні права власності на самостійний об'єкт нерухомості у вигляді домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. В» загальною площею 69,8 кв.м., житлового будинку літ. «В-ІІ» загальною площею 69,7 кв.м., гаражу літ. «В-ІІІ» було відмовлено. Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року у справі №1512/2-2180/11 у позовній заяві ОСОБА_3 - у частині про виділ у натурі у самостійне домоволодіння 60/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 - відмовлено. Ухвалюючи додаткове рішення Київський районний суд м. Одеси виходив з того, що позивач не спростував доводи відповідача, що він не звертався до них щодо виділу його частки в натурі у самостійне домоволодіння, крім того, позивач не надав жодного доказу технічної можливості поділу об'єкта, не надав технічного висновку щодо можливості виділу частки спільного майна в натурі. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.11.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року залишено без змін. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року, в частині позовних вимог про визнання права власності на самостійний об'єкт нерухомості, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на самостійний об'єкт нерухомості - домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. «В» загальною площею 69,8 кв.м., житлового будинку «літ. В-ІІ» загальною площею 69,7 кв.м. та гаражу літ. «В-ІІІ» загальною площею 19,2 кв.м., що розташований на земельній ділянці, площею 370,12 кв.м. по АДРЕСА_1 Розглянувши заяву та подані документи позивачу було відмовлено в наданні адреси домоволодінню, оскільки з наданих документів вбачається, що житлова кімната 1-1 площею 9,7 кв.м.; коридор 1-2, 3,9 кв.м; 1-3 житлова, 7,7 кв.м.; 1-4 житлова 22,1 кв.м.; 1-6 санвузол 2,9 кв.м.; 1-7 кухня, 10,2 кв.м.; 1-8 коридор, 5,2 кв.м.; 1-9 житлова, 8,1 кв.м. - складають частину житлового будинку літ. «В», та було зауважено та тому, що на підставі статті 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Водночас позивачем висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна до Київської районної адміністрації Одеської міської ради подано не було. В позовній заяві позивач зазначає, що можливість виділу належних йому 60/1000 часток у домоволодінні була встановлена висновком судової будівельної технічної експертизи №088/2010 від 27.10.2010 року. В свою чергу Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає доводи позивача такими, що не заслуговують на увагу, оскільки як вже вище було зазначено, виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Висновок судової будівельно-технічної експертизи не може підмінювати встановлений законодавством висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання відмову протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправною відмову Київської районної адміністрації Одеської міської ради у присвоєнні адреси: «АДРЕСА_1» належному ОСОБА_3 домоволодінню. Зобов'язано Київську районну адміністрацію Одеської міської ради прийняти розпорядження, яким присвоїти адресу: «АДРЕСА_1» належному ОСОБА_3 домоволодінню, що складається з житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м.; житлового будинку літ. «В-ІІ», загальною площею 69,7 кв.м.; гаражу літ. «В-ІІІ», загальною площею 19,2 кв.м. Стягнуто з Київської районної адміністрації Одеської міської ради (адреса: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9, ) на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

На вказане рішення Київська районна адміністрація Одеської міської ради подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим, на думку апелянта, постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 року по цивільній справі №1512/2-2180/11 рішення Київського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2014 року в частині позовних вимог про визнання права власності на самостійний об'єкт нерухомості, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на самостійний об'єкт нерухомості домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв. м., житлового будинку літ. «В-ІІ», загальною площею 69,7 кв. м. та гаражу, літ. «В-ІІІ», загальною площею 19,2 кв. м., що розташований на земельній ділянці, площею 370,12 кв. м. по АДРЕСА_1

Згідно висновку №088/2010 від 27.10.2010 року судової будівельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скібінського С.С.» ОСОБА_7, 60/1000 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у м. Одесі в ЖБК «Трудовий зв'язок», що складаються з житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м., житлового будинку літ. «В-ІІ», загальною площею 69,7 кв.м., гаража літ. «В-ІІІ» можливо виділити в натурі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно до вимог п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до вимог п.2.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів, нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Організаційні та правові засади присвоєння адрес об'єктам нерухомого майна визначено Положенням про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 липня 2009 року №809, відповідно до якого Адресний реєстр міста Одеси - це електрона база даних, яка містить відомості про адреси об'єктів нерухомого майна, розташованих на території міста Одеси. Держателем Адресного реєстру є юридичний департамент Одеської міської ради, який розробляє організаційні, методологічні принципи ведення Адресного реєстру та забезпечує його функціонування, а також видає довідки з Адресного реєстру. Адміністратором Адресного реєстру є комунальне підприємство «Право», що має певний доступ електронної бази даних і відповідає за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Адресному реєстрі, за дорученням Держателя здійснює підготовку довідок з Адресного реєстру міста Одеси.

Відповідно до положень п.1.6 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, довідка з Адресного реєстру міста Одеси - це документ, який свідчить про внесення запису до Адресного реєстру. У Адресному реєстрі формуються наступні види довідок: про резервування адреси об'єкта нерухомого майна; про відповідність адреси об'єкта нерухомого майна; про підтвердження адреси об'єкта нерухомого майна.

Враховуючи те, що для проведення державної реєстрації права власності на виділене позивачеві в натурі майно необхідно отримати нову адресу, 21.03.2016 року ОСОБА_3 звернувся до КП «Право», із заявою про резервування адреси.

Згідно п. 3.1. Положення про Адресний реєстр міста Одеси резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об'єкта або уповноваженої ним особи, зокрема, у випадках:

- об'єднання, приєднання, виділення та поділу домоволодінь 4 на підставі відповідного проекту (висновку), підготовленого уповноваженою організацією;

- визначення можливості надання або зміни адрес з інших причин - на підставі документів, передбачених законодавством України.

04 квітня 2016 року Юридичним департаментом Одеської міської ради на підставі Положення про Адресний реєстр міста Одеси та рішення апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 року було видано ОСОБА_3 довідку з Адресного реєстру міста Одеси про резервування адреси об'єкта нерухомого майна № 370601/1, згідно якої, за домоволодінням було зарезервовано адресу: АДРЕСА_1 (а.с.16).

14 квітня 2016 року через канцелярію Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_3 було подано заяву про присвоєння належному йому домоволодінню адреси, зазначеної в довідці з Адресного реєстру м. Одеси про резервування адреси нерухомого майна від 04.04.2016 року № 370601/1 (а.с.17).

Згідно листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.04.2016 року, ОСОБА_3 було відмовлено у присвоєнні адреси, оскільки приміщення будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м, не можуть бути виділені в натурі, а їх виділення суперечитиме законові та не відповідатиме ДБН (а.с.18).

23.05.2016 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Київської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про присвоєння адреси з обґрунтуванням помилковості висновків наведених в листі від 28.04.2016 року та з проханням, у випадку відмови у присвоєнні адреси, аргументувати з яких конкретно причин та в чому полягає не відповідність наданих документів (а.с.19).

Згідно з листом Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 було знов відмовлено у присвоєнні адреси, оскільки приміщення будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м. не можуть бути виділені в натурі, а їх виділення суперечитиме законові та не відповідатиме ДБН (а.с.19).

Вважаючи відмову Київської районної адміністрації Одеської міської ради в присвоєнні адреси виділеному ОСОБА_3 в натурі нерухомому майну незаконною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 т.6 Конституції України встановлює, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районі та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, законами України, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до вимог п.1.1. та п.3.2.8 Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 року №4584-VІ, Київська районна адміністрація є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Київського району міста Одеси, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

На підставі п.3.2.4 Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, до повноважень адміністрації належить встановлення або зміна адрес об'єктів нерухомого майна.

За приписами п.4.4 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, на підставі довідки з Адресного реєстру міста Одеси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об'єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об'єкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Розпорядження районної адміністрації - це документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Отже, вирішення питання щодо присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомості, власником якого є позивач, належить до компетенції Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

Відповідно до ДБН А.2.2.-3:2014, будинок різновид будівлі, яка призначена, як правило, для проживання та обслуговування людей. Водночас будівля різновид споруди, що складається з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначенні для життєдіяльності людей та виробництва продукції.

До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали та т.інш.

Виходячи з приписів ст.18 ЦК України подільною є piч, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є piч, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

На підставі п.п.2.1.,п.2.3., п.2.4., п.1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55, об'єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року №127, а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об'єкти нерухомого майна. Поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі з об'єкта нерухомого майна.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегією суддів встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.01.2007 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, гр. ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 60/1000 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Окружна за №17/В.

Відповідно до документу, що підтверджує виникнення права власності 60/1000 складаються з приміщень 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; 1-6; 1-7; 1-8; 1-9 загальною площею 69,8 кв.м. жилою площею 47,6 кв.м. у жилому будинку літ.«В», жилого будинку літ. «В II» загальною площею 69,7 кв.м., жилою площею 45,6 кв.м., гаражу літ. «В».

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної часткової власності наступним особам: 70/2000 частин домоволодіння гр. ОСОБА_4,; 60/1000 частини домоволодіння гр. ОСОБА_3; 35/2000 частини домоволодіння гр. ОСОБА_5; 35/2000 частини домоволодіння гр. ОСОБА_6

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року у справі №1512/2-2180/11 у позовній заяві ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнанні права власності на самостійний об'єкт нерухомості у вигляді домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. «В» загальною площею 69,8 кв.м., житлового будинку літ. «В-ІІ» загальною площею 69,7 кв.м., гаражу літ. «В-ІІІ», загальною площею 19,2, що розташований на земельній ділянці, площею 370,12 кв.м. - відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року у справі №1512/2-2180/11 у позовній заяві ОСОБА_3 - у частині про виділ у натурі у самостійне домоволодіння 60/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 - відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення Київський районний суд м. Одеси виходив з того, що позивач не спростував доводи відповідача, що він не звертався до них щодо виділу його частки в натурі у самостійне домоволодіння, крім того, позивач не надав жодного доказу технічної можливості поділу об'єкта, не надав технічного висновку щодо можливості виділу частки спільного майна в натурі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.11.2015 року за номером провадження:22-ц/785/6657/15 апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015р. залишено без змін.

Постановляючи ухвалу апеляційний суд Одеської області зазначив, що розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивач не спростував доводи відповідачів, що він звертався до них з приводу виділу його частки в натурі у самостійне домоволодіння, та не надав доказів щодо технічної можливості такого виділу.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 року за номером провадження: 22-ц/785/191/16 рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року, в частині позовних вимог про визнання права власності на самостійний об'єкт нерухомості, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на самостійний об'єкт нерухомості - домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. «В» загальною площею 69,8 кв.м., житлового будинку літ. «В-ІІ» загальною площею 69,7 кв.м. та гаражу літ. «В-ІІІ» загальною площею 19,2 кв.м., що розташований на земельній ділянці, площею 370,12 кв.м. по АДРЕСА_1 В іншій частині рішення залишено без змін.

Згідно листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.04.2016 року №В-727, адресованого ОСОБА_3, позивачу було відмовлено в наданні адреси домоволодіння, оскільки з наданих документів вбачається, що житлова кімната 1-1 площею 9,7 кв.м.; коридор 1-2, 3,9 кв.м; 1-3 житлова, 7,7 кв.м.; 1-4 житлова 22,1 кв.м.; 1-6 санвузол 2,9 кв.м.; 1-7 кухня, 10,2 кв.м.; 1-8 коридор, 5,2 кв.м.; 1-9 житлова, 8,1 кв.м. - складають частину житлового будинку літ. «В», та було зауважено та тому, що на підставі статті 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного ній проживання.

В позовній заяві позивач зазначає, що можливість виділу належних йому 60/1000 часток у домоволодінні була встановлена висновком судової будівельної технічної експертизи №088/2010 від 27.10.2010 року.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Висновок судової будівельно-технічної експертизи не може підмінювати встановлений законодавством висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Також в позовні заяві позивач зазначає, що «оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 року по цивільній справі №1512/2-2180/11, яким йому було виділено в натурі домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. «В» загальною площею 69,8 кв.м.; житлового будинку літ. «В-ІІ», загальною площею 69,7 кв.м.; гаражу літ. «ВІІІ», розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_1 набрало законної сили, висновки суду, зокрема, щодо можливості виділення належного мені житла в самостійне об'єкт нерухомості, є правомірними і не можуть піддаватися сумніву або спростовуватись думкою відповідача».

Однак, колегія суддів вважає доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, є хибними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року скасовано в частині позовних вимог про визнання права власності на самостійний об'єкт нерухомості. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виділ у натурі у самостійне домоволодіння 60/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 скасовано не було.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 28.02.2017 року про задоволення позовних вимог позивача до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, не взяв до уваги ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року, якою рішення апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Пізніше, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.02.2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року залишено без змін. Зазначено рішення апеляційної інстанції набрало законної сили.

Відхиляючи апеляційну скаргу i залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки не було встановлено, що відповідачі порушують його права, крім того позивачем не були спростовані доводи відповідачів стосовно звернення до них щодо виділу його частки в натурі у самостійне домоволодіння, також, позивач не надав жодного доказу технічної можливості поділу об'єкта, та не надав технічного висновку щодо можливості виділу частки спільного майна в натурі.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення по справі, не врахував всі обставини, що мають значення для вірного вирішення справи, а саме те, що на даний час відпали підстави щодо задоволення в даній справі позовних вимог ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання відмову протиправною та зобов'язання вчинити певні дії та визнання протиправною відмову Київської районної адміністрації Одеської міської ради у присвоєнні адреси: «АДРЕСА_1» належному ОСОБА_3 домоволодінню; зобов'язання Київську районну адміністрацію Одеської міської ради прийняти розпорядження, яким присвоїти адресу: «АДРЕСА_1» належному ОСОБА_3 домоволодінню, що складається з житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м.; житлового будинку літ. «В-ІІ», загальною площею 69,7 кв.м.; гаражу літ. «В-ІІІ», загальною площею 19,2 кв.м.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Оскільки судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, це є підставою для її скасування та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити, постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року скасувати, ухвалити у справі №520/8939/16-а нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.