Справа № 753/5937/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 листопада 2018 року № 753/5937/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
ддоКомісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет споруГоловне управління Пенсійного фонду України у м. Києві
про представники учасників справи:визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити певні дії позивача - ОСОБА_1; відповідача - Субота О.В.; третьої особи - не прибув,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України (адреса: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81) (надалі - відповідач, Комісія), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) (далі - третя особа), у якому просила суд:

визнати протиправною відмову відповідача від 08.02.2017 № 5/1-359-Тл/2-17 у формуванні матеріалів щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років;

зобов'язати відповідача направити третій особі матеріали щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2017 № 3-1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем всупереч вимог чинного законодавства не виконано своїх обов'язків щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів відносно позивача.

Відповідач у запереченні проти позову від 22.06.2017 та у відзиві від 20.03.2018 зазначив, що ним не приймалось рішень про призначення або відмову в призначенні певного виду пенсії позивачу, а лише надано відповідь на звернення ОСОБА_1 Також, вказав, що позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки при обчисленні пенсії враховується виключно календарна вислуга, яка станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії у нього відсутня. З огляду на що, просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.04.2017 відкрито провадження у справі № 753/5937/17.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2017 вказану справу передано до Окружного адміністративного суду м. Києва, яка надійшла до останнього 25.01.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2018 (суддя Пащенко К.С.) прийнято адміністративну справу № 753/5937/17 до провадження; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено справу до розгляду в підготовче засідання на 20.03.2018.

У судовому засіданні 20.03.2018 судом оголошено перерву до 23.04.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2018 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 31.05.2018.

У судовому засіданні 31.05.2018 представниками сторін заявлено клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними доказами у справі.

Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (у рішенні - КАС України), розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

30.06.2016 ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (у зв'язку із скороченням штатів) відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", що підтверджується копією витягу з наказу від 30.06.2016 № 155/ОС-16.

Відповідно до наказу № 191/ОС-16 від 05.08.2016, вислуга років на день звільнення позивача в календарному обчисленні становить 16 років 11 місяців 12 днів, а у пільговому обчисленні 24 років 02 місяців 06 днів, що також підтверджується копією розрахунку вислуги років складеного відповідно до особової справи позивача.

27.01.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просила оформити матеріали щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років.

08.02.2017 листом Державної пенітенціарної служби України № 5/1-539-Тл/2-17 позивача повідомлено, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, незалежно від віку, якщо при звільненні зі служби станом на 30 вересня 2016 вислуга років становила 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Також, повідомлено про те, що календарна вислуга років на 10.08.2016 складала 16 років 11 місяців 12 днів. До вищезазначеного листа додано грошовий атестат, довідку про додаткові види грошового забезпечення та розрахунок вислуги років.

Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно не виконано своїх обов'язків щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів відносно позивача, звернувся до суду для захисту своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Так, відповідно до п. "б" ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", право на пенсійне забезпечення мають особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно пункту "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Положеннями ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

В силу ч. 4 ст. 23 Закону, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Згідно ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі по тексту - Порядок № 3-1).

Так, пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

Відповідно правових положень Порядку № 3-1, на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Разом з тим, пунктами 12 і 13 Порядку № 3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.

Судом встановлено, що листом відповідача від 08.02.2017 № 5/1-359-Тл/2-17 позивача повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку із відсутністю у останнього необхідної кількості календарної вислуги років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на умовах Закону № 2262. Матеріали до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві направлено не було.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ДПС України порушено вимоги чинного законодавства, а саме: п. 12 Порядку № 3-1, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів оформлення всіх необхідних документів позивача і свого подання про призначення пенсії (додаток 2) у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії, ознайомлення з ним позивача, і направлення їх до ГУ ПФУ в м. Києві.

Більше того, відповідно до ст. 49 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Доводи відповідача щодо відсутності календарної вислуги років у позивача для призначення останньому пенсії за вислугою років, судом не приймаються до уваги, оскільки предметом цього спору є питання протиправності відмови відповідачем у поданні матеріалів ГУ ПФУ у м. Києві всупереч положенням Порядку № 3-1 щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів відносно позивача, а не наявність або відсутність права на її призначення, оскільки, як встановлено судом, рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії належить до виключних повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, суду не надав.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, як то відповідача.

Керуючись ст. 77, 122, 123, 242, 243, 251, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України, викладену у листі від 08.02.2017 № 5/1-359-Тл/2-17 у формуванні матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

3. Зобов'язати Комісію з ліквідації Державної пенітенціарної служби України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві матеріали щодо призначення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) пенсії за вислугою років, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2017 № 3-1.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко