Справа № П/811/1307/16
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2018 року

Київ

справа №П/811/1307/16

адміністративне провадження №К/9901/16111/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року (головуючий суддя - Білак С.В., судді - Олефіренко Н.А., Шальєва В.А.) у справі

за позовом ОСОБА_2

до Апеляційного суду Кіровоградської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 29 вересня 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Апеляційного суду Кіровоградської області, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті вихідної допомоги в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою; - зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що право на відставку набуто під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, яка надавала судді при виході у відставку право на вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат. Виключення положення щодо такого нарахування та виплати не може скасовувати вже існуюче та той час право на одержання вихідної допомоги, отже відмова у виплаті вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є протиправною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду Кіровоградської області, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Зобов'язано Апеляційний суд Кіровоградської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

4. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що оскільки право на відставку позивачем реалізовано до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», він має право на отримання вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини 1 статті 136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

6. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області задоволено частково. Скасовано постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року у справі №П/811/1307/16 за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії. Адміністративний позов ОСОБА_2 до Апеляційного суду Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - залишено без розгляду.

7. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи адміністративний позов без розгляду, зазначив, що постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Кіровоградської області та з 05.01.2015 року виключено із складу Апеляційного суду Кіровоградської області, виплачено компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустки, тобто про порушення своїх прав, свобод чи інтересів по виплаті вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою позивач дізнався в січні 2015 року, проте за захистом своїх прав звернувся до суду 29.09.2016 року, тобто з порушенням строку встановленого ст.99 КАС України та з заявою про поновлення строку звернення до суду не звертався. Жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами позивач не надав, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеним позовом у встановлений КАС України строк не навів. Отже, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з позовними вимогами, а тому адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду. Посилання позивача в адміністративному позові на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013, як на підставу для не застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом суд вважав безпідставним, оскільки позивач не звертався до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, а просив визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень та зобов'язати його вчинити певні дії, які пов'язані із виплатою вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Крім того, суд посилався на рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року №10-рп/2013.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

8. ОСОБА_2 (далі - скаржник) в березні 2017 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року.

9. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

10. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник посилається на те, що бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги судді у відставці є триваючим правопорушенням, а відтак, звернувшись 29.06.2016 року до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача, скаржник не пропустив встановлений строк звернення до адміністративного суду, який розпочав свій відлік з моменту, коли відповідач листом №535/16 від 22.09.2016р. відмовив ОСОБА_2 у виплаті вихідної допомоги. Крім того, зазначає, що оскільки вихідна допомога судді, який вийшов у відставку, є формою матеріальної винагороди, що виплачується з метою забезпечення судді у відставці належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків, тому звернення до суду з вимогами про зобов'язання її виплатити не обмежується будь-яким строком.

11. Касаційна скарга не містить клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи за його участі.

12. Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. ОСОБА_2 з квітня 1976 року по серпень 1988 року працював на посаді народного судді Кіровського районного народного суду м.Кіровограда, з жовтня 1983 року по червень 1987 року - на посаді голови цього суду. З серпня 1988 року обіймав посаду судді Апеляційного суду Кіровоградської області.

14. 09 січня 2014 року позивач звернувся до Вищої ради юстиції з заявою про відставку.

15. Рішенням Вищої ради юстиції від 11.02.2014 року №1736/0/15-14 внесено подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Апеляційного суду Кіровоградської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

16. Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року «Про звільнення суддів», ОСОБА_2 звільнено з посади судді Апеляційного суду Кіровоградської області.

17. Наказом Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.01.2015 року ОСОБА_2 виключено з 05.01.2015 року зі складу Апеляційного суду Кіровоградської області.

18. У вересні 2016 року позивач звернувся до Апеляційного суду Кіровоградської області з заявою про нарахування та виплату йому, як судді у відставці вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

19. Листом від 22.09.2016 року за вих.№535/16 позивачу повідомлено, що на момент звільнення з посади судді у відставку ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виключена Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, у зв'язку з чим задовольнити прохання позивача є неможливим.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

20. Частина 2 статті 129 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»: суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

21. Частина 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній до 01.04.2014р.): судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

22. Частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України: у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

23. Частини 1-3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України: адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. &?а;…&?,;

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

24. Стаття 100 Кодексу адміністративного судочинства України: адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

25. Пункт 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України: суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо: позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

27. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

28. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

29. У пункті 2.1 рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 «у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці"» зазначено, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

30. Крім того, у пункті 3.2 рішення від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів"»: зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

31. Отже, вихідна допомога при виході судді у відставку не належить до складу суддівської винагороди, проте за своєю правовою природою Конституційний Суд України розглядає її у якості форми матеріальної винагороди при виході судді у відставку.

32. З огляду на викладене, Суд вважає, що спір щодо виплати вихідної допомоги при виході судді у відставку охоплюється застосованим в частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці» та, відповідно, звернення до суду з заявленими скаржником вимогами не обмежується будь-яким строком.

33. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

34. Частиною 1 статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

35. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 353 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

36. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

37. Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

38. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

39. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа