Справа № 806/1500/18
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1500/18

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

21 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Петренко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання бездіяльність протиправною, зобов'язання розглянути клопотання та передати в оренду земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області (ГУ Держгеокадастр в Житомирській області) про визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо не розгляду клопотання позивача від 02 березня 2018 року та зобов'язання відповідача розглянути клопотання позивача від 02 березня 2018 року та передати в оренду земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 12,4698 га для сінокосіння терміном на 49 років, на території Брусилівського району Житомирської області.

08 травня 2018 року Житомирський окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 02 березня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області з клопотаннями про надання в оренду терміном на 49 років для сінокосіння земельну ділянку площею 12,4698га за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області.

Листом від 27 березня 2018 року №Г-1669/0-1698/0/22-18 ГУ Держгеокадастру у Житомирській області відмовлено позивачу у наданні в оренду вказаної земельної ділянки, посилаючись на відсутність розробленого проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки саме в оренду позивачу строком на 49 років.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 1 Земельного кодексу України (ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України.

Частиною 1 ст. 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, згідно ст. 33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України (ЗК України) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, до яких відноситься Відповідач, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування .

Частиною 10 ст. 123 ЗК України визначено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року №858-IV (Закон №858) цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону №858 види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Так, до видів документації із землеустрою, окрім іншого відносяться:

г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі (ч. 1 ст. 26 Закону №858).

Враховуючи викладене вище, прийняттю рішення про передачу земельної ділянки в оренду конкретній особі передує стадія розгляду та затвердження проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки в оренду з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зокрема листом відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 26 березня 2018 року у якому зазначено про те, що проекти землеустрою за клопотаннями позивача, у тому числі на спірну земельну ділянку, до відділу не подавались.

Крім того, згідно Витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 квітня 2018 року, державна реєстрація спірної земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 здійснена на підставі технічної документації від 21 жовтня 2013 року з проведення інвентаризації земельних ділянок, розробленої ДП "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут із землеустрою".

Вказана технічна документація розроблялася на підставі договору із землеустрою від 13 серпня 2013 року між ГУ Держземагенства у Житомирській області та ДП "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут із землеустрою". Також, у Витягу зазначено код "01" за класифікацією видів цільового призначення цієї земельної ділянки.

Проте, згідно Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548 для сінокосіння і випасання худоби код КВЦПЗ - "01.08", тобто інший.

Таким чином, вказана технічна документація від 21 жовтня 2013 року для можливості використання спірної земельної ділянки саме для сінокосіння і випасання худоби не розроблялася.

За таких обставин, відсутність проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 в оренду позивачу виключає можливість прийняття відповідачем рішення про таку передачу в оренду з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлений позов не є обґрунтований та таким, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 листопада 2018 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.