Справа № 160/7561/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2018 року Справа № 160/7561/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1,
при секретаріОСОБА_2,
за участю: позивача: ОСОБА_3,
представника відповідача-1: ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відповідача 1: Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, відповідача 2: Державної податкової інспекції у Центральному районі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_3 до відповідача 1: Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, відповідача 2: Державної податкової інспекції у Центральному районі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення в частині сплати податкового зобовязання за 2016 рік в розмірі 53,74 грн. за ганок стоматологічного кабінету жилого будинку № 7 по вул. Тверській, приміщення № 109, м. Дніпра, розміром 7,8 кв. метрів;
- стягнути на користь позивача з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, завданої незаконним рішенням, спричинену матеріальну шкоду в розмірі 1586,86 гривень.
Ухвалою суду від 12.10.2018 року позовну заяву було залишено без руху, з підстав передбачених ст. 161, 169 КАС України.
18.10.2018 року позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 19.10.2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 06.11.2018 року.
06.11.2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 16.11.2018 року.
16.11.2018 року у судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримала, просила суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позовні заяві.
Представник відповідача-1, у судовому засіданні, подав заяву про долучення до матеріалів справи додаткових документів, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Представник відповідача-2, в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.
Також, 16.11.2018 року від представника ГУ ДФС у Дніпропетровській області, було подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку з відсутністю прояснень ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Суд відмови у задоволенні клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача-2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, пояснень та доказів на їх підтвердження до суду не надав.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача-1 дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено, що за ОСОБА_3 зареєстровано такі обєкти нерухомості:
- квартира, за адресою: АДРЕСА_4, загальна площа 54.3 кв. м., частка 1/1;
- квартира, за адресою: м. Дніпро, проспект Газети «Правда»АДРЕСА_5, загальна площа 33.6 кв.м, частка 1/1;
- квартира, за адресою: АДРЕСА_6, загальна площа 45.2 кв.м.;
- квартира, за адресою: АДРЕСА_7, загальна площа 93.1 квадратних метрів.
Також, за ОСОБА_3 зареєстровано такі обєкти нежитлової нерухомості:
- ганок стоматологічного кабінету загальною площею 7.8 квадратних метрів;
- гараж у дворі будинку за адресою м. Дніпро, проспект Карла Мркса, буд. 88, корисна площа 24.4 квадратних метрів, з погрібом 5,0 кв. м. та оглядовою ямою 2,4 квадратні метри.
У травні 2017 року, позивачем отримано податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими позивачу визначено зобовязання з податку на житлове та нежитлове нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:
03.05.2018 року позивачем отримано розрахунки до вказаних вище податкових повідомлень-рішень.
Позивач зазначає, що відповідь від ДПІ у Центральному районі ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 на заяви від 08.05.2018 року, від 10.05.2018 року, 16.05.2018 року та 24.05.2018 року, від відповідача-2, нею отримано не було.
Пояснень та перерахунків, за 2016 рік, відповідачем-2 не здійснено.
29.08.218 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області за вих. № 2400/04-36-13-11 від 23.08.2018 року повідомило позивача, про право оскарження податкових повідомлень-рішень, у разі не згоди з розрахунками податкових зобовязань.
У судовому засіданні позивач, посилалась на те, що їй нараховано зайвий податок на 25 кв.м. із всієї житлової площі, а також податковим органом не враховано, що квартира за адресою: АДРЕСА_6, загальна площа 45.2 кв.м., знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та згідно заяви ОСОБА_6, він є платником податку на вказану квартиру, площа якої є менше ніж 60 кв.м., а отже вказана квартира не є обєктом оподаткування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набув чинності з 01.01.2015, статтю 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до положень п. п. 266.1.1 п. 266.1, п. п. 266.2.1 п. 266.2, п. п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є, в тому числі, фізичні особи, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Позивач в своєму позові та під час судового засідання при наданні пояснень не заперечувала наявність у позивача обєкту нерухомого майна, який є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, але зазначила про невірний розрахунок суми податку, позивач надав докази звернення до податкового органу у відповідності до п. п. 266.7.3 п. 166.7 ст. 266 Податкового кодексу України щодо звірки даних про обєкти нерухомості, яке могло мати наслідком проведення перерахунку суми податку та вручення нового податкового повідомлення-рішення, в разі якщо мають місце розбіжності між даними платника податків та контролюючого органу.
Відповідно до п. п. 266.7.1, 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з обєктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
В розглянутому випадку контролюючий орган застосував ставку 2 відсотка встановлену рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.12.2010 року №5/6, із урахуванням змін, внесених рішеннями Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 року №7/60 та від 13.07.2016 року №7/11.
Порядок обчислення суми податку з обєкта/обєктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, який здійснюється контролюючим органом, врегульований підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, відповідно до якого:
а) за наявності у власності платника податку одного обєкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного обєкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких обєктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку обєктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких обєктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з обєктів житлової нерухомості;
Обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з обєктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
- по сплаті податкового зобовязання за 2016 рік на суму 1455,66 гривень (834,97 грн.- податок на квартиру за адресою: АДРЕСА_9, загальна площа 45.2 кв.м. + 620.69 грн. податок на квартиру за адресою: м. Дніпро, пр. газети «Правда», кв. 187, загальна площа 33,6 кв.м.) ;
- по сплаті податкового зобовязання за 2016 рік на суму 2722,89 гривень (1003,07 грн. податок на квартиру, за адресою: АДРЕСА_4, загальна площа 54.3 кв. м., частка 1/1 + 1719,82 грн. податок на квартиру, за адресою: АДРЕСА_7, загальна площа 93.1 квадратних метрів), з огляду на таке.
Фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів житлової нерухомості у 2016 році податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.
Як, було зазначено вище, за наявності у власності платника податку більше одного обєкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких обєктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.
База оподаткування обєктів житлової нерухомості (квартири/квартир), в тому числі їх часток, що перебувають у власності, незалежно від їх кількості зменшується на 60 кв. метрів.
Відповідно до підпункту а) п. 2 додатку №1 до рішення Дніпропетровської міської ради VI скликання №3/65 від 15.07.2015 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» встановлено, що база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи-платника податку, зменшується: для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 85 кв. метрів, тобто ставка податку дорівнює 0.
У свою чергу, податковим органом було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до 31.07.2016 року за пільгою 85 кв. м., після 31.07.2016 року за пільгою 60 кв.м. з посиланням на додаток 1 до рішення Дніпропетровської міської ради від 13.07.2016 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 р. №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста».
Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).
Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.
Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.
У той же час, суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Враховуючи наведене, контролюючий орган необґрунтовано з 31.07.2016 року змінив встановлену для позивача пільгу з 85 кв. метрів на 60 кв. метрів.
При цьому, квартира адресою: АДРЕСА_6, загальна площа 45.2 кв.м. належить позивачу та її сину ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності і не поділена в натурі на часткову власність.
Відповідно, до абзацу б) підпункту 266.1.2 пункту 266.1 ст. 266 ПК України, якщо обєкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Отже, нарахування позивачу 834,97 грн. податку за квартиру за адресою: АДРЕСА_9, яка є спільною сумісною власністю та платником податку за яку є син позивачки ОСОБА_5 за їх згодою, є непоґрунтованим та безпідставним.
Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, завданої незаконним рішенням, спричинену матеріальну шкоду в розмірі 1586,86 гривень, то такі вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.
Стаття 56. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до пункт 21.3. ст. 21 Податкового кодексу України, шкода, завдана платнику податків незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.
При цьому, суд зазначає, що абзацом другим пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Висновок податкового органу є підставою для списання коштів з рахунків органів державного казначейства. Разом з тим, у випадку ненадання висновку, порушене право підлягає захисту в судовому порядку, а відповідні суми стягуються з рахунків органів казначейства на підставі рішення суду.
Враховуючи вище викладене та відсутність у податкового органу на час розгляду справи обовязку для складання висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету та подання його до Державного казначейства України, суд вважає позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_3 з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, завданої незаконним рішенням, спричинену матеріальну шкоду в розмірі 1586,86 гривень, передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та визнає протиправними та такими, що підлягають скасуванню:
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви ОСОБА_3, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1: Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та відповідача 2: Державної податкової інспекції у Центральному районі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 616,70 гривень.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правову допомогу.
Відповідно до частин 1 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання допомоги, за рахунок держави.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано квитанція №700105 від 08.10.2018 року на суму 500 гривень, з відміткою адвоката ОСОБА_7
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем в повній мірі підтверджено факт понесення витрат на правову допомогу, а тому відповідні кошти мають бути стягнуті на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_3 до відповідача 1: Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, відповідача 2: Державної податкової інспекції у Центральному районі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 616,70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20 листопада 2018 року.

Суддя В.В ОСОБА_1