Справа № 2040/7822/18
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/7822/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

головуючого судді: Русанової В.Б.

суддів: Ральченка І.М. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Т.С.О." на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2018, (суддя Заічко О.В., повний текст складено 20.09.18) по справі № 2040/7822/18

за позовом Приватного підприємства "Т.С.О."

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки

про визнання дій протиправними та скасування розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Приватне підприємство "Т.С.О." (далі - ПП «Т.С.О.», позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило:

- визнати дії посадових осіб Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Старшого державного інспектора Чорпита Д.В. та Зіпуховим М.Ю.) по складанню Довідки про результати здійснення габаритно- вагового контролю за № 0019427 від 04.06.2018 року та Акту про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів за № 0019037 від 04.06.2018 року - протиправними;

- визнати протиправним та скасувати Розрахунок плати за проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу № 380/18 від 04.06.2018 року, відповідно до якого Позивачу була нарахована плата за проїзд транспортного засобу автомобільними дорогами України, в сумі 453,60 Євро.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2018р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог, що стосується оскарження розрахунку плати за проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу № 380/18 від 04.06.2018 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та відкрити провадження в цій частині позову .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно п.1 ч.1 , ч.2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч.6 ст.170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З оскаржуваної апелянтом ухвали вбачається, що судом першої інстанції не виконано вимоги частини 6 статті 170 КАС України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, відсутність передумов права на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом означає відсутність самого суб'єктивного права на позов, що тягне за собою у разі подання такого позову інші наслідки, ніж відмова у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відмовляючи в відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок плати за проїзд, який оскаржує позивач, не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а тому позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що суд повинен перевірити суб'єктний склад сторін, з'ясувати предмет позову, пересвідчитись про наявність повноваження Укртрансбезпеки складати розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів, встановити правову природу плати за проїзд великоваговим транспортним засобом та з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Також суду необхідно врахувати, що Розрахунок, складений відповідачем за наслідками перевірки, є носієм доказової інформації, документом, на підставі якого може бути приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка результатів перевірки, оформлених розрахунком, може бути надана судом при вирішенні спору за звернення суб'єкта владних повноважень щодо стягнення суми, визначеної розрахунком.

Крім того, такий критерій визначення юрисдикції спору як породження правових наслідків для позивача, зокрема Розрахунком плати за проїзд , не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою. Отже, в даному випадку відсутні підстави для відмови в відкритті провадження у справі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи було з'ясовані неповно, та як наслідок прийняте необґрунтоване судове рішення, що є підставою для його скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Разом з тим, колегія суддів відмовляє в задоволенні вимог апеляційної скарги ПП «Т.С.О» про відкриття провадження в цій частині позовних вимог, оскільки, відповідно до ст.ст.22, 171 КАС України таке рішення має прийматися судом першої інстанції, яким апеляційний суд в цій категорії справ не є.

Керуючись ст. ст.308, 310, 315, 320,321,325Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Т.С.О» задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 по справі № 2040/7822/18 скасувати.

Справу № 2040/7822/18 за позовом Приватного підприємства «Т.С.О» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про скасування розрахунку направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на користь Приватного підприємства «Т.С.О» сплачений судовий збір у розмірі 1762, 00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді І.М. Ральченко О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 27.11.2018 року