Справа № 0440/6298/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2018 року Справа № 0440/6298/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Деркач О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
21 серпня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо відмови у видачі посвідчення ОСОБА_1 згідно Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні";
- зобовязати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області видати ОСОБА_1 посвідчення єдиного зразка відповідно до статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка п. Усва, Губахинського району, Молотовської області, є дочкою необґрунтовано репресованого за політичними мотивами гр. ОСОБА_2, що підлягав виселенню по політичним мотивам до Молотовської області на підставі Указу ПВС СРСР від 28.08.1941 року. Позивач вважає себе примусове переселеною разом з батьком, так як народилася у 1948 році у спецпоселенні Молотовської області. Згідно з довідкою про реабілітацію від 21.03.2018 року № К-11 на підставі пункту «в» ст. 1 і ст.1-1 Закону РСФСР від 18.10.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій», Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» позивач є реабілітованою. У квітні 2018 року вона звернулася до комісії Павлоградської міської ради з питань поновлення прав реабілітованих зі зверненням щодо встановлення статусу жертв політичних репресій, видачі посвідчення та встановлення пільг згідно Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Протоколом № 5 від 26.04.2018 року засідання комісії Павлоградської міської ради з питань поновлення прав реабілітованих, позивачу було відмовлено у видачі посвідчення згідно закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Не погодившись із вказаними висновками викладеними в Протоколі №5 від 26.04.2018 року засідання комісії Павлоградської міської ради з питань поновлення прав реабілітованих позивач звернулася до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 161, 169 КАС України (суддя Павловський Д.П.).
16.10.2018 року згідно розпорядження в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду за № 2589д, у зв'язку відстороненням судді Павловського Д.П. та на виконання розпорядження в.о. керівника апарату від 04.10.2018 року № 116, вказану справу було передано для розгляду судді Ількову В.В.
23.10.2018 року позивач усунула недоліки викладені в ухвалі суду від 27.08.2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року справу прийнято до провадження суддею Ільковим В.В., відкрито провадження в адміністративній справі № 0440/6298/18 та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи на 16.11.2018 року.
Також, ухвалою суду від 24.10.2018 року у відповідача було витребувано належним чином завірену копію:
- звернення позивача від 15.02.2018 року щодо видачі посвідчення;
- рішення (протокол № 5) комісії Павлоградської міської ради від 26.04.2018 року та інші матеріали щодо суті спору.
12.11.2018 року від Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області до суду було надано копії витребуваних документів, а саме: звернення позивача від 15.02.2018 року щодо видачі посвідчення; рішення (протокол №5) комісії Павлоградської міської ради від 26.04.2018 року.
Відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 відповідачем надано не було.
Розглянувши подані документи й інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка п. Усва Губахинського району Молотовської області, є дочкою репресованого гр. ОСОБА_2, що підлягав виселенню до Молотовської області на підставі Указу ПВС СРСР від 28.08.1941 року.
У 1941 році батько ОСОБА_1 був висланий за національною ознакою.
Позивач, ОСОБА_1 народилася за місцем висилки батька, тому вважається реабілітованою за ст. 3 Закону № 2803-ХІІ.
Згідно з довідкою про реабілітацію від 21.03.2018 року № К-11 на підставі пункту «в» ст. 1 і ст.1-1 Закону РСФСР від 18.10.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій», Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_1 є реабілітованою.
У квітні 2018 року позивач звернулася до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області зі зверненням щодо встановлення їй статусу жертв політичних репресій та видачі посвідчення та встановлення пільг згідно Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».
Протоколом № 5 від 26.04.2018 року засідання комісії Павлоградської міської ради з питань поновлення прав реабілітованих, позивачу було відмовлено у видачі посвідчення згідно закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».
В обґрунтування вищевказаної відмови зазначено про те, що позивач вважається реабілітованою за ст. 3 Закону України № 2803-ХІІ.
Чинним законодавством України, громадянам, які були примусово заслані і вислані з постійного місця проживання та згодом реабілітовані не передбачена видача посвідчення.
Посвідчення видається особам, що реабілітовані за ст. 1 Закону № 2803-ХІІ, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України та на яких розповсюджується пільги визначені цим Законом №2803-ХІІ, у звязку і чим відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо видачі посвідчення гр. ОСОБА_1 відповідно ст. 6 Закону України № 2803-ХІІ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».
Так, не погодившись із вищевказаними висновками Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо відмови у видачі посвідчення, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності саме рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 4 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні реабілітованих поновлено в усіх громадянських правах, і це право поширено й на членів їх сімей.
Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 6 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.
Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість, яких надана Верховною Радою України, згідно із частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Згідно зі статтею 13 Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка ратифікована Україною 03 березня 1998 року та вступила в закону силу 17 вересня 1999 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Згідно довідки Управління внутрішніх справи Нижньогородської області Російської Федерації № К-11 від 21.03.2016 року громадянка ОСОБА_1 відповідно до ст.1-1 Закону України РСФСР від 18.10.1991 року № 1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій» реабілітована.
Ця довідка № К-11 від 21.03.2016 року є офіційним документом, що підтверджує твердження позивача щодо її реабілітації.
Крім того, відповідач в протоколі № 5 від 26.04.2018 року зазначив про те, що позивач є реабілітованою за ст. 3 Закону № 2803-ХІІ.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо відмови у видачі посвідчення ОСОБА_1 згідно Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".
Вирішуючи позовні вимоги позивача щодо зобовязання Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області видати ОСОБА_1 посвідчення єдиного зразка відповідно до статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", слід зазначити про таке.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.
Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13).
Тобто, видача посвідчення є дискреційним повноваженням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області.
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2)визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 8 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного суд може лише зобов'язати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області повторно розглянути звернення позивача щодо видачі посвідчення єдиного зразка відповідно до статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивача.
Таким чином, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобовязання Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області видати ОСОБА_1 посвідчення єдиного зразка відповідно до статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
З огляду на вищезазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області повторно розглянути звернення від 15.02.2018 року щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення єдиного зразка відповідно до статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" та прийняти рішення з урахуванням положень чинного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати, підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позивних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 528,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо відмови у видачі посвідчення ОСОБА_1 згідно Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".
Зобов'язати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області повторно розглянути звернення від 15.02.2018 року щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення єдиного зразка відповідно до статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" та прийняти рішення з урахуванням положень чинного законодавства.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 528,60 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков