Справа № 802/1594/16-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2018 року

Київ

справа №802/1594/16-а

адміністративне провадження №К/9901/40313/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження

заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року

за позовом ОСОБА_3

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

06.10.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про:

- визнання бездіяльності та тяганини Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо своєчасного виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі №25663/02 в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року стосовно невиплаченого боргу повного розрахунку та виплати пені за затримку платежів неправомірною;

- зобов'язання Департамент ДВС Міністерства юстиції України усунути порушення прав шляхом виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі №25663/02 в частині перерахування пені в сумі 73347,28грн. за затримку платежів при виконанні рішення Європейського суду з прав людини та 44478,66грн. як частини повного розрахунку при звільненні, що встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2016 року, що набуло законної сили, а всього на суму 117825,94грн.;

- стягнення з відповідача 10000грн. справедливої сатисфакції у відшкодування моральної шкоди і понесених витрат, пов'язаних з лікуванням як наслідку неправомірної бездіяльності відповідача.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо своєчасного виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі №25663/02, в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року стосовно невиплаченого боргу повного розрахунку, залишено без розгляду. Суд встановив, що однією з вимог у адміністративній справі №802/840/16-а за позовом ОСОБА_3 до Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії та №802/1462/16-а за позовом ОСОБА_3 до Департаменту ДВС Мін'юсту України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії є визнання протиправною бездіяльності Департаменту ДВС Мін'юсту України щодо своєчасного виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі №25663/02, в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року стосовно невиплаченого боргу повного розрахунку. Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані справи в частині позовних вимог пов'язані між собою спором між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині вимог про зобов'язання перерахунку 44478,66 грн., як частину розрахунку при звільненні, що встановлено заочним рішенням Вінницького міського суду від 13.07.2016 року, закрито. Суд зазначив, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2016 року в цивільній справі №127/12474/16-ц позов ОСОБА_3 до Державної акціонерної компанії "Укрресурси" про стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації втраченої частини коштів та відшкодування моральної шкоди задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_3 44478,66 грн. середньомісячного заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітку внаслідок затримки в термінах його виплати. Дане рішення набуло законної сили 26.07.2016 року. На виконання вказаного рішення постановою Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 10.08.2016 року відкрито виконавче провадження №51887427 про стягнення з Державної акціонерної компанії "Укрресурс" на користь ОСОБА_3 44478,66грн. Враховуючи викладене, а також те, що позивач у даній справі, зокрема оскаржує дії Департаменту ДВС Мін'юсту України щодо несвоєчасного виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2016 року, ухваленого за правилами цивільного судочинства, а також те, що позивач є стороною виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що вказану вимогу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Зазначені ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року залишені без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року залишено без змін.

13 листопада 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України судових рішень за виключними обставинами та з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

05 січня 2018 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату Верховного Суду України від 28 грудня 2017 року №402/0/19-17 «Щодо передачі заяв про перегляд судових рішень до Великої Палати Верховного Суду» на підставі підп. 3, 7 п.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII) передано заяву ОСОБА_3 про перегляд судових рішень.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2018 року, зокрема, заяву ОСОБА_3 в частині перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах передано на розгляд в порядку п. 1 ч. 1 ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (провадження №К/9901/40313/18, адміністративна справа №802/1594/16-а для розгляду зазначеної заяви визначено наступну колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Данилевич Н.А., судді - Бевзенко В.М., Шарапа В.М.

У відповідності до пп. 1 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (в чинній редакції) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Частиною 1 ст. 235 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачалось, що Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 236 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мали право подати заяву про перегляд судових рішень в адміністративних справах після їх перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи наявність інакшого правозастосування заявник вказує на те, в ухвалі від 24 жовтня 2017 року в даній адміністративній справі Вищий адміністративний суд України погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимоги про визнання протиправною бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо своєчасного виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі №25663/02 в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року стосовно невиплаченого боргу повного розрахунку на підставі пункту 3 частини першої статті 155 КАС України, а також щодо обґрунтованості висновку про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов'язання перерахувати 44478,66 грн. як частину повного розрахунку при звільненні, що встановлено заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2016 року, оскільки така справа відноситься до юрисдикції місцевого загального суду, який видав виконавчий документ, та її розгляд повинен здійснюватись за правилами, передбаченими ЦПК України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих саме норм матеріального та процесуального права заявник посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 07 липня 2016 року у справі №802/2468/15-а, від 31 травня 2016 року у справі №802/3745/15-а, від 14 листопада 2016 року у справі №802/683/16-а та від 14 листопада 2016 року у справі №802/727/16-а.

Перевіривши доводи, наведені у заяві ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року, Суд дійшов висновку про таке.

В ухвалі суду від 07 липня 2016 року у справі №802/2468/15-а касаційний суд залишив без задоволення касаційну скаргу Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року - без змін. ОСОБА_3 в зазначеній адміністративній справі оскаржував бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. та посадових осіб цього відділу щодо своєчасного виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі №25663/02 та просив зобов'язати усунути порушення його прав і протягом місяця виконати рішення Європейського суду з прав людини у цій справі, а також стягнути з відповідача понесені позивачем фактичні витрати по вирішенню спору у досудовому порядку і моральну шкоду, заподіяну бездіяльністю. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року, позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, а в решті позовних вимог відмовлено. Вищий адміністративний суд України зазначив, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року включало в себе вимоги як зобов'язального (зміна дати наказу про звільнення), так і майнового характеру (проведення повного розрахунку). Посилання відповідача на те, що заходи з примусового виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року зобов'язаний вжити державний виконавець, на виконанні в якого перебувало рішення національного суду, касаційний суд визнав такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і не можуть бути підставою для самоусунення від виконання рішення Європейського суду з прав людини.

В ухвалі від 31 травня 2016 року у справі №802/3745/15-а, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, Вищий адміністративний суд України зазначив, що оскаржувані судові рішення відповідають судовій практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ. Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Урядового повноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації роботи пов'язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною; визнано протиправною бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо нездійснення контролю за виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною; зобов'язано Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2016 року у справі №802/683/16-а та від 14 листопада 2016 року у справі №802/727/16-а касаційний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, вказавши на необґрунтованість касаційних скарг та відсутність в них належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень. Предметом розгляду вказаних справ була правомірність винесених державним виконавцем постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень з виконавчих листів, виданих за результатами розгляду адміністративних справ. Рішеннями судів попередніх інстанцій зазначені постанови державного виконавця визнані протиправними та скасовані.

Із зіставлення висновків, наведених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, та в ухвалах, наданих для порівняння, вбачається, що вони не містять ознак неоднакового застосування норм матеріального та процесуального права у подібних правовідносинах, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень, адже позивачем для перегляду рішення касаційного суду надано рішення цього ж суду, ухвалені при інших фактичних обставинах та в різних правовідносинах.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду.

Посилання скаржника на неоднакове застосування судами касаційних інстанцій у вищезазначених рішеннях положень Закону України «Про виконання рішення та застосування практики ЄСПЛ», Закону України «Про виконавче провадження», наказу Міністерства юстиції України від 23.09.2013 року №1989/5 не відповідає дійсності, оскільки в ухвалі від 24 жовтня 2017 року Вищий адміністративний суд України здійснив перегляд процесуальних рішень судів попередніх інстанцій щодо залишення позовної заяви в частині без розгляду та закриття провадження в частині позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що підставою залишення позовної заяви ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо своєчасного виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі №25663/02, в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року стосовно невиплаченого боргу повного розрахунку слугували обставини наявності в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду справи №802/840/16-а з тотожними вимогами, обґрунтованими тими самими підставами. Однак, в наданих заявником для порівняння судових рішеннях суду касаційної інстанції не вбачається аналогічних обставин, за наслідком розгляду яких цим судом надавалась би протилежна правова оцінка.

Також Суд звертає увагу на те, що у справах №802/683/16-а та №802/727/16-а предметом спору була правомірність рішень державного виконавця з примусового виконання виконавчих листів, виданих за результатами розгляду адміністративних справ, тоді як в ухвалі від 24 жовтня 2017 року Вищий адміністративний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо закриття провадження в частині позовних вимог про зобов'язання перерахувати 44478,66грн. як частину повного розрахунку при звільненні, що встановлено заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2016 року, оскільки така справа відноситься до юрисдикції місцевого загального суду, який видав виконавчий документ, та її розгляд повинен здійснюватись за правилами, передбаченими ЦПК України. Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ. Таким чином, ухвала Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року постановлена судом в інших правовідносинах, відмінних від тих, що були спірними у справах №802/683/16-а та №802/727/16-а.

Відповідно до частини першої статті 244 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року.

Також Суд зауважує, що вимоги заявника про винесення в адресу Міністерства юстиції України окремої ухвали не підлягають задоволенню, оскільки Суд при розгляді поданої ОСОБА_3 заяви про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції не наділений повноваженнями досліджувати обставини неналежного виконання Департаментом ДВС Міністерства юстиції України судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись пп. 1 п. 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), ст.ст. 235, 236, 237, 244 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), Суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

В.М. Шарапа