Справа № 826/11394/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київської міської Прокуратури 3 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2018 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що спірні правовідносини стосуються діяльності відповідача, яка регламентована нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши правові підстави даного позову, його характер та суб'єктний склад, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина 1 статті 5 КАС України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що позовними вимогами у цій справі є, зокрема, прохання:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 0000035 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться на її утриманні як матері-одиначки, а за квітень-травень 2018 не сплатив заробітну плату;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 008764 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться на її утриманні як матері-одиначки а дякувати бездіяльності прокуратури КНП КДЦ Деснянскього району тричі 29.06.16, 07.11.17, 12.06.18 звільнило мати-одиначку дитини до 14 років;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 000085 у рамках якого МОЗ анулювало ліцензію КНП КДЦ здіянюючі перевірку, але дякувати корупції та бездіяльності Прокуратури не перевірило філію 3 і ОСОБА_4 знову звільнив мене поновивши у не існуюче відділення, а якби прокуратура не бездіяла після ухвали слідчого суді 05.02.18 то ОСОБА_4 був би у сізо, а не звільняв би мене та не вчиняв новий замах на вбивство лікаря ОСОБА_5 та погрози мені 06.40.18;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 0008664 - спроба мого вбивства 19.07.16 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 син мене матері-одиначки і не повинен залишитися сиротою а бездіяльність прокуратури привела до нового замаху 15.09.17;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 0004562 враховуючи що ОСОБА_4 продовжує тероризувати неповнолітнього ОСОБА_3;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 0000035 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться на моєму утриманні матері-одиначки а дякувати бездіяльності прокуратури він і за квітень-травень 2018 також не сплатив мені заробітну плату;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 0000188 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться на моєму утриманні матері-одиначки а бездіяльність прокуратури привела до чергового звільнення 12.06.18;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 0012334 спроба мого вбивства 15.09.16 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 син мене матері-одиначки і не повинен залишитися сиротою;

- визнати неправомірною бездіяльність Київської Місцевої Прокуратури 3 по кримінальному провадженню 0000127 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться на моєму утриманні матері-одиначки а дякувати бездіяльності прокуратури КНП КДЦ Деснянскього рну тричі 29.06.16, 07.11.17, 12.06.18 звільнило мене мати-одиначку дитини до 14 років;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 000065 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться на моєму утриманні матері-одиначки а дякувати бездіяльності прокуратури по раніше відкритим провадженням ОСОБА_4 фактично і досі не тільки не поновив мене але навіть у журналі обліку трудових книжок перший запис щодо мого працевлаштування зроблений 11.06.18 а не 01.11.13;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 0012837 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться на моєму утриманні матері-одиначки а дякувати бездіяльності прокуратури по раніше відкритим провадженням ОСОБА_4 і досі не тільки не поновив мене але навіть у журналі обліку трудових книжок перший запис щодо мого працевлаштування зроблений 11.06.18 а не 01.11.13;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по кримінальному провадженню 0000124 оскільки неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться на моєму утриманні матері-одиначки а дякувати бездіяльності прокуратури по раніше відкритим провадженням ОСОБА_4 фактично і досі не тільки не поновив мене але навіть у журналі обліку трудових книжок перший запис щодо мого працевлаштування зроблений 11.06.18 а не 1.11.13;

- стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі п'ятсот тридцять шість тисяч сто дванадцять гривень з відповідача.

Тобто, як убачається з обставин зазначених у позові ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 оскаржує дії прокурорів як посадових осіб органів прокуратури, у зв'язку з виконанням ними своїх функцій.

Згідно з ч. 1 ст. 4., ч. 1 ст. 5 КПК України кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення. Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи права оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність слідчих, органів досудового розслідування, прокуратури.

Таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності слідчих, органів досудового розслідування, прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному КАС України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, якими передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Так, згідно з ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання заявлені у позові підлягають вирішенню, відповідно до ч. 1 ст.306 КПК України.

Колегією суддів враховується, що з приводу подібних спірних правовідносин свою позицію у рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 висловив Конституційний Суд України, який зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 прийшов до висновку, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Таким чином, позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, і права позивача можуть бути захищені шляхом звернення до загального місцевого суду в порядку КПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З огляду на наведене, відносно даного спору адміністративний суд не може вважатись «судом, установленим законом», у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів установлено, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відмовивши у відкритті провадження в даній справі за правилами адміністративного судочинства.

Доводи апелянта, викладені у скарзі, не спростовують вищевикладене, а тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київської міської Прокуратури 3 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 27.11.2018