Справа № 809/2161/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2018 року

Київ

справа №809/2161/14

адміністративне провадження №К/9901/28447/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області
на постановуІвано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.10.2014 (суддя: Могила А.Б.)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 (колегія суддів у складі: О.М. Довгополов, Л.Я. Гудим, В.В. Святецький)
у справі №809/2161/14 (876/10037/14)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області
провизнання податкових повідомлень-рішень недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську від 24.06.2014 за № та № , а також рішення від 24.06.2014 за № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску.

Позов мотивований тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 неправомірно донараховано податок на доходи фізичних осіб, податок на додану вартість та єдиний соціальний внесок.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.10.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016, адміністративний позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що контролюючим органом не доведено факту порушення позивачем встановленого порядку здійснення підприємницької діяльності відносно надання маркетингових послуг та отримання експедиційно-транспортних послуг, що виключає можливість застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування грошових зобов'язань по вказаних платежах.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що судові рішення були ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а обставини, що мають значення для вирішення справи, судами неповно з'ясовані. ФОП ОСОБА_1 не вела обліку доходів і витрат, а відповідна книга до перевірки представлена не була. Позивач протиправно включила до складу витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість суми, сплачені ТОВ «Темп-3» і ТОВ «Капоне ПАБ» за надані ними транспортно-експедиційні і маркетингові послуги. На думку податкового органу, складені ТОВ «Темп-3» товарно-транспортні накладні оформлені неналежним чином, оскільки неможливо встановити шлях прямування вантажів від пункту відправлення до пункту призначення, марку та номерні знаки транспортних засобів, вид вантажів, використання даних послуг в господарській діяльності позивача. Також в ході перевірки не виявилося можливим встановити характер наданих послуг чи будь-яку іншу мету отриманих послуг та використання їх в подальшому в господарській діяльності позивача.

Заперечення або відзив на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податковим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 до 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 11.06.2014 № 3709/09-15-17-01-09/.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем (в частині, що стосується предмета спору в даній справі) вимог пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. п. 49.1, 49.2, пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, ст. ст. 138, 167, 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб на 19224,35 грн., п.п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на 42773,00 грн. та п. 2 ст. 6, п. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого занижено єдиний внесок на 74449,16 грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з тим, що ні актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) ні податковими накладними, одержаними від ТОВ "Темп-3" (Виконавець) не відображається шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, як і не відображено марка та номерні знаки транспортного засобу, вид багажу та використання наданих послуг в господарській діяльності. Також позивачем до складу податкового кредиту було віднесено суми ПДВ за отримані маркетингові послуги по податкових накладених, виписаних ТОВ "Капоне ПАБ" (Виконавець) на загальну суму 12235 грн. проте в ході перевірки не виявилося можливим встановити характер наданих послуг чи будь-яку іншу мету отриманих послуг та використання їх в подальшому в господарській діяльності позивача.

Порушення при визначенні оподатковуваного доходу, що призвело до заниження чистого доходу на 214547,50 грн., стало наслідком нарахування ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На підставі зазначених висновків прийняті податкові повідомлення-рішення від 24.06.2014 № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 24020,44 грн., в тому числі 19224,35 грн. за основним платежем і 4806,09 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 53466,25 грн., в тому числі 42773,00 грн. за основним платежем і 10693,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

А також прийнято рішення від 24.06.2014 № , яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 8795,59 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Судами попередніх інстанцій також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Темп-3» на підставі договору про надання послуг з перевезення від 01.08.2011, та ТОВ «Капоне ПАБ» на підставі договору про надання маркетингових послуг від 01.10.2012, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), податковими накладними, товарно-транспортними накладними, заявками ФОП ОСОБА_1 про надання маркетингових послуг по об'єктам (торгівельним центрам) з переліком питань, які підлягають дослідженню, витягами зі звітів про результати проведення маркетингових досліджень по об'єктам (ТЦ «Велес», ТЦ «Панорама плаза», ТЦ «Арсен», ТЦ «Флагман», ТЦ «Метро Кеш енд Керрі», ТЦ «Сільпо»), випискою з банківського рахунку позивача.

Судами об'єктивно взято до уваги, що мета придбання позивачем зазначених робіт (послуг) узгоджується і пов'язана з його господарською діяльністю, оскільки одним з її видів є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, обслуговування напоями.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту на підставі податкових накладних виданих контрагентами.

Зокрема товарно-транспортні накладні, в яких перевізником зазначено ТОВ «Темп-3», містять достатньо обов'язкових реквізитів, які дозволяють ідентифікувати учасників і суть господарських правовідносин, оформлених цими накладними. Наведеним спростовуються твердження податкового органу про те, що із наданих позивачем документів неможливо встановити характер наданих послуг, мети отриманих послуг та використання їх в подальшому в господарській діяльності позивача.

Поруч з цим, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Спірні маркетингові послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів позивача серед споживачів, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача, які, в свою чергу, мають економічний ефект, як при фактичному продажу товару, так і самі по собі, незалежно від такого результату, який не охоплюється предметом договору надання послуг.

Оскільки позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участі контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення для провадження господарської діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання послуг в господарській діяльності, відтак суди дійшли правильного висновку про те, що спірні рішення є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.10.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду