Справа № 804/3511/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2018 року Справа № 804/3511/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання Сергієнка В.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1 та представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги про сплату боргу,-
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що винесені відповідачем податкова вимога та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправними, прийняті Офісом ВПП внаслідок субєктивного і необгрунтованого тлумачення норм чинного законодавства України та порушують права та законні інтереси позивача, як сумлінного платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.
17.05.2018р. ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження на 12.06.2018р. та встановлено відповідачу строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
На виконання вимог ухвали суду 12.06.2018 р. на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив,що позивачем було безпідставно застосовано понижуючий коефіцієнт до ставок єдиного внеску при наявності застрахованих осіб, яким на протязі 2015 року здійснювалось донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати, у зв'язку з чим донараховано єдиного внеску в сумі 19771378,29 грн. Також, перевіркою встановлено невиконання другої умови для правомірності застосування понижуючого коефіцієнту в липні 2015 року, а саме: після застосування коефіцієнту середній платіж на одну застраховану особу в липні 2015 року (2213,683 грн.) складає менше, ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік (2233,059 грн.), що не дає позивачу права застосування понижуючого коефіцієнту, внаслідок чого, в грудні 2015 року позивач зробив донарахування ЄСВ за липень 2015 року в сумі 2666755,68 грн.
Відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання Тоноян А.К. 12.06.2018р., розгляд справи відкладено на 03.07.2018р., у звязку з неявкою у судове засідання сторін.
03.07.2018р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що позивачем правомірно сплачено єдиний внесок за період квітень-грудень 2015 року із застосуванням понижуючого коефіцієнта. Донарахування у грудні 2015 року єдиного внеску обумовлено самостійною відмовою позивача від застосування такого понижуючого коефіцієнта за липень-серпень 2015 року, яке сплачено в повному обсязі у січні 2016 року, а отже, рішення відповідача не грунтується на нормах законодавства України та фактично призводить до нарахування штрафів за відсутності порушення законодавства, що суперечить вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.
Згідно з довідкою, складеною секретарем судового засідання Когач Т.А., у звязку з перебуванням судді у відпустці, справу знято з розгляду.
Зазначена справа перебувала в провадженні судді Кононенко О.В.
14.08.2018р. на підставі розпорядження керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 2220д було проведено перерозподіл даної справи та передано вказану справу судді Дєєву М.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2018р. адміністративну справу № 804/3511/18 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання по справі на 11.09.2018р.
11.09.2018р. підготовче судове засідання було відкладено на 25.09.2018р., у звязку із задоволенням судом клопотання представника відповідача про відкладення розгляду.
У судовому засіданні 25.09.2018р. судом було ухвалено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті. Наступне судове засідання було призначено на 17.10.2018р.
17.10.2018р. у судовому засіданні оголошено перерву до 07.11.2018р., у звязку із необхідністю надання додаткових пояснень.
У судовому засіданні 07.11.2018р. представник позивача позовні вимоги пітримав, представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з п. п. 20.1.4. п.20.1. ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 21.1. ст. 21 Податкового Кодексу, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, а також не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений ст. 78 Податкового кодексу України, у відповідності до якого такі перевірки можуть проводитися лише за наявності визначених в цій статті обставин.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з пп. 83.1.1.-83.1.6 п. 83.1. ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючого органу під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Відповідно до п. 86.1. ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Відповідно до висновків ОСОБА_2 перевірки, встановлено порушення, а саме: неповне нарахування та сплату підприємством єдиного внеску в сумі 4997787,95 грн. за умови застосування понижуючого коефіцієнту до ставки єдиного внеску, у т.ч. за липень 2015 року -2666755,68 грн. та серпень 2015 року-2331032,27 грн.; заниження єдиного внеску внаслідок безпідставного застосування понижуючого коефіцієнта до ставок єдиного внеску при наявності застрахованих осіб, яким на протязі квітня- грудня 2015 року здійснювалось донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати, на суму 19 771 378,29 грн., у т.ч. за квітень - 2348350,89 грн., за травень - 3390730,36 грн., за червень - 2432253,68 грн., за вересень - 2291710,95 грн. за жовтень - 2884446,74 грн., за листопад 2485055,85 грн., за грудень 3938829,82 грн.
Позивач вважає податкову вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 4 Закону України № 2464-VI, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Згідно з п.1, п.4 ч.2 ст.6 Закону України № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів у строки, в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги або компенсації відповідно до законодавства.
Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати (ч.5 ст.7 Закону № 2464-VІ).
У відповідності до ч.5 ст.8 Закону № 2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску (крім винагороди за цивільно-правовими договорами) не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника.
Таким чином, наведена норма вказує, що роботодавець при виплаті заробітної плати працівнику, розмір якої не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, повинен сплатити нарахований єдиний внесок виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за відповідний місяць.
Цим Законом доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» пунктом 95, яким визначено, що по 31 грудня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами розмір єдиного внеску, встановлений частиною п'ятою та абзацом другим частини шостої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для платників єдиного внеску, визначених в абзацах другому, третьому, четвертому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, застосовується з понижуючим коефіцієнтом (далі - коефіцієнт), якщо платником виконуються одночасно такі умови: а) база нарахування єдиного внеску в розрахунку на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - БН(зо) збільшилась на 20 і більше відсотків порівняно з середньомісячною базою нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік в розрахунку на одну застраховану особу (далі - СмБН(зо)2014); б) після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - СП(зо)м) складе не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік (далі - СмП(зо)2014); в) кількість застрахованих осіб у звітному місяці, яким нараховані виплати, не перевищує 200 відсотків середньомісячної кількості застрахованих осіб платника за 2014 рік (далі - СмК(зо)2014). Ця умова не застосовується до платників єдиного внеску, визначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону.
Отже, можливість застосування понижуючого коефіцієнта обумовлена виконанням товариством виключно наведених вище вимог, інших вимог законодавством не встановлено. Відтак, якщо роботодавцем здійснюється донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати, то коефіцієнт не застосовується тільки до суми різниці між мінімальною заробітною платою і фактично нарахованою заробітною платою (оскільки така різниця не може вважатися заробітною платою). Обмежень для застосування понижуючого коефіцієнту для інших сум нарахованої заробітної плати не передбачено.
Однак, проведення таких донарахувань у жодному разі не позбавляє платника права на застосування понижуючого коефіцієнту до фактично нарахованих сум заробітної плати.
Коефіцієнт щомісячно обчислюється платниками самостійно, за такою формулою: коефіцієнт = СмБН(зо)2014/БН(зо), де: СмБН(зо)2014 - середньомісячна база нарахування єдиного внеску для платника у 2014 році в розрахунку на одну застраховану особу - це сума нарахованої заробітної плати, винагород за виконану роботу (надані послуги) за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, на яку нараховується єдиний внесок/кількість звітних місяців платника в 2014 році/СмК(зо)2014; БН(зо) - база нарахування єдиного внеску на одну застраховану особу за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода за цивільно-правовим договором, - це сума нарахованої заробітної плати, винагород за виконану роботу (надані послуги) за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, на яку нараховується єдиний внесок у звітному місяці 2015 року/кількість застрахованих осіб платника у звітному місяці 2015 року, яким нараховані виплати; СмК(зо)2014 (4695,92 особи) - середньомісячна кількість застрахованих осіб платника за 2014 рік - це сумарна кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати у кожному місяці в 2014 році/кількість звітних місяців платника в 2014 році; СмП(зо)2014 (2232,94 грн.) - середньомісячний платіж на одну застраховану особу у 2014 році - це сума нарахованого єдиного внеску за 2014 рік/кількість звітних місяців платника в 2014 році/СмК(зо)2014; СП(зо)м - середній платіж на одну застраховану особу у звітному місяці - це сума нарахованого єдиного внеску у звітному місяці 2015 року/кількість застрахованих осіб у звітному місяці 2015 року, яким нараховані виплати.
Позивач в квітні - грудні 2015 року скористався правом, наданим вищевказаними законодавчими актами щодо застосування понижуючих коефіцієнтів до ставки єдиного внеску і розрахував останню з дотриманням вимог пп. «а»-«в» пункту 95 «Прикінцевих положень та перехідних положень» Закону № 2464.
У грудні 2015 року ПРАТ «ЦГЗК» самостійно відмовилося від застосування понижуючого коефіцієнту за липень і серпень 2015 року і здійснило додаткові нарахування ЄВ у сумі 2666936,22 грн. за липень 2015 року та 2330857,57 грн. за серпень 2015 року без застосування понижуючого коефіцієнту.
Відповідач вважає, що оскільки ПРАТ «ЦГЗК» здійснювало донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати, то воно не мало права на застосування понижуючого коефіцієнту.
Однак, пунктом 95 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ наведено вичерпний перелік умов, за дотримання яких платнику дозволяється застосовувати понижуючий коефіцієнт ставки єдиного внеску, тоді як у спірних правовідносинах контролюючим органом фактично створено додаткову умову для застосування платником понижуючого коефіцієнту, яка не передбачена положеннями вказаного пункту.
Судом встановлено, що ПРАТ «ЦГЗК» не застосовувало коефіцієнту до суми різниці між мінімальною заробітною платою та фактично нарахованою заробітною платою.
Суд зазначає, що у спірних відносинах застосування понижуючого коефіцієнту не призвело до недоплати єдиного внеску, оскільки сума, яка підлягала сплаті, була розрахована позивачем виходячи з мінімальної заробітної плати.
Позивачем своєчасно та в повному обсязі нараховувано, обчислено та сплачено єдиний внесок, а донарахування у грудні 2015 року єдиного внеску за липень - серпень 2015 року обумовлено самостійною відмовою позивача від застосування такого понижуючого коефіцієнта за зазначені періоди, а отже не є недоїмкою у розумінні Закону 2464-VІ.
Крім того, суд вважає, що технічна помилка, допущена позивачем у звіті з єдиного внеску з юридичних осіб за липень 2015, яку позивач самостійно виправив у грудні 2015 року, не є правопорушенням у розумінні п.2 ч. 11 ст.25 Закону №2464-УІ, оскільки визначена позивачем сума грошового зобов'язання перерахована до бюджету у визначений Законом строк та у повному обсязі.
Таким чином, сплата єдиного внеску з юридичних осіб здійснена позивачем своєчасно та в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, відповідач не довів правомірність винесення ним податкової вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, у звязку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 482339,42 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 08.05.2018 р.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 482339,42 грн. підлягає поверненню.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 12.11.2018р.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 12.11.2018р. Помічник судді З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_5