Справа № 243/7250/18
Суддя: Воронков Д. В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/218/2018
Єд. Унік. 243/7250/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

при секретарі Колено Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про визнання протиправною та скасування: постанов про накладення штрафу, постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; постанови про закінчення виконавчого провадження та про зобовязання державного виконавця закінчити виконавче провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України звернулося до суду із уточненим в ході судового розгляду адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 22.03.2018 позивачем було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 55920844 з виконання виконавчого листа № 243/10251/17, виданого Словянським міськрайонним судом, про зобовязання головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області дане рішення було виконане в добровільному порядку та в повному обсязі відповідно до розпорядження про перерахунок пенсії від 23.02.2018.

Заявою від 26.03.2018 року позивач повідомив відповідача про виконання рішення суду в добровільному порядку, додавши підтверджуючий документ. Цією ж заявою позивач клопотав закінчити виконавче провадження у зв?язку з фактичним виконанням у повному обсязі судового рішення. Однак, постановою від 21.06.2018 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення на позивача накладено штраф у сумі 5100 грн. Постановою від 19.07.2018 року за повторне невиконання без поважних причин рішення на позивача накладено штраф у сумі 10200 грн. Позивач вважає зазначені постанови протиправними, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для їх винесення, просить її скасувати.

Також, 30.07.2018 року позивачем отримано постанову про стягнення з нього витрат виконавчого провадження від 23.07.2018 року, відповідно до якої з позивача стягнуто виконавчий збір у сумі 181,50 грн. Зазначену постанову позивач також вважає незаконною та просить скасувати, оскільки рішення суду виконане позивачем в добровільному порядку, тому державним виконавцем жодних дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду вчинено не було. Окрім того, постанова про стягнення витрат виноситься лише у разі закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження винесена відповідачем 24.07.2018 року, тоді як постанова про стягнення витрат виконавчого провадження винесена 23.07.2018 року, тому, станом на 23.07.2018 року у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення витрат виконавчого провадження, отже зазначена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, 24.07.2018 року відповідачем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено повідомлення до правоохоронних органів про вчинення ГУ ПФУ в Донецькій області кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України. Позивач вважає зазначену постанову протиправною, оскільки підставою закінчення виконавчого провадження стало направлення державним виконавцем повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у зв?язку з повторним невиконанням судового рішення. Однак невиконання судового рішення в частині виплати доплати до пенсії було допущене позивачем з поважних причин, тому винесення постанови про закінчення виконавчого провадження згідно з п.11 ч.1 ст.39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним. Вважає, що виконавче провадження підлягає закриттю на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тому просить зазначену постанову скасувати та зобов?язати державного виконавця закінчити виконавче провадження № 55920844 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі Довіреності від 06 червня 2018 року, до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розгляд справи провести без її участі.

Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, про причини неявки або про відкладання судового розгляду суд не повідомив. За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

20.09.2018 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, з тих підстав, що за відомостями виконавчого документа стягувачу необхідно провести перерахунок та виплатити різницю у пенсії з 01 січня 2016 року. В той же час відповідач сам підтверджує факт не виконання ним рішення в повному обсязі, тобто виплати за рішенням суду не здійснені. Посилання позивача про те, що виплата пенсії є періодичним платежем, безпідставне, адже судом зобовязано нарахувати та виплатити одноразово грошові кошти стягувачу, у рішенні не зазначено, що воно повинно виконуватися періодично або у подальшому. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та обєктивно оцінивши докази, надані сторонами, суд встановив наступне.

03 березня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55920844) з примусового виконання виконавчого листа № 243/10251/17 від 27 лютого 2018 року, яким зобовязано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років; виплатити різницю у пенсії з 01 січня 2016 року, та виплачувати її на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», строк виконання - протягом 10 робочих днів (а.с.6,).

Зазначена постанова отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 26 липня 2018 року.(а.с.7)

Так, за змістом виконавчого листа вбачається, що суд зобовязав ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років, виплатити різницю у пенсії з 01 січня 2016 року та виплачувати її на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Таким чином, зазначеним рішенням зобовязано здійснити перерахунок пенсії та виплатити різницю у пенсії з 01 січня 2016 року.

Головне управління Пенсійного фонду України 26 березня 2018 року звернулося до відповідача з заявою про виконання судового рішення, в якій зазначило, що управлінням 23 лютого 2018 року здійснено перерахунок пенсії за рішенням суду в повному обсязі, що підтверджується розпорядженням про перерахунок пенсії від 23 лютого 2018 року. Виплату перерахованих сум пенсій буде проведено відповідно до порядку, встановленого Постановою КМУ № 103 «Про перерахунок пенсій особам,які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб». Просили закінчити виконавче провадження у звязку з фактичним виконанням у повному обсязі судового рішення (а.с.41-42).

Постановою головного державного виконавця від 21.06.2018 року за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення на позивача накладено штраф у сумі 5100 грн. (а.с.7,8)

Постановою головного державного виконавця від 19 липня 2018 року на ГУ ПФУ в Донецькій області накладено штраф у сумі 10200 грн. за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення. (а.с.48,49)

Постановою головного державного виконавця від 23 липня 2018 року, яка отримана позивачем 30 липня 2018 року, з боржника стягнуто витрати на проведення виконавчих дій (канцелярські витрати, а саме папір, конверти, марки, принтерне виготовлення документів, тощо) у сумі 181,50 грн. (а.с.18,19).

Постановою головного державного виконавця від 24 липня 2018 року, виконавче провадження № 56005652 закінчене на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.18).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об'єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Відповідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Згідно із Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011р. №384/2011, Пенсійний фонд України готує пропозиції щодо формування та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, бере у межах своїх повноважень участь у розробленні прогнозних показників економічного і соціального розвитку України та проекту Державного бюджету України, планує свої доходи та видатки, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України, складає звіт про його виконання та подає їх в установленому порядку Міністру праці та соціальної політики для внесення на розгляд Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Звертаючись до суду позивач зазначив, що вже перераховану суму пенсії не було виплачено стягувачу у зв'язку з відсутністю державного асигнування. Вказаний факт не був спростований відповідачем та приймається судом до уваги з огляду на вимоги ст.9, 77 КАС України

Такі підстави не виконання рішення суду, суд вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить ОСОБА_1 не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Крім того, суд зазначає, що невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 по справі №21-1044а15, від 20.10.2015 у справі №21-2630а15, від 02.02.2016 21-5118а15, від 22.11.2016.

За таких обставин не можливо стверджувати про невиконання позивачем судового рішення, в частині фактичної виплати перерахованої пенсії, без поважних причин, що б було правовою підставою для застосування штрафу, який передбачено ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, станом у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанов про стягнення з позивача штрафів.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що доводи позивача про відсутність правових підстав у державного виконавця для винесення постанов про накладення штрафу на боржника є обґрунтованими, тому зазначені постанові від 19 липня 2018 року та від 21.06.2018 року є протиправною та підлягають скасуванню.

Оцінюючи доводи позивача щодо неправомірності постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 липня 2018 року, суд виходить з наступного.

Як вбачається з положень ч.ч.1,2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст.63 цього Закону, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки постанови про накладення штрафу на боржника судом скасовані, підстави для закінчення виконавчого провадження, передбачені ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні. З урахуванням наведеного постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Однак, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження від 24 липня 2018 року судом скасована, постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23 липня 2018 року також підлягає скасуванню. Зазначене питання має бути вирішено при закінченні виконавчого провадження.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Оскільки рішення суду частково не виконане, підстави для закінчення виконавчого провадження у відповідності з п.9 ч.1 ст.39 зазначеного закону відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивач не виконав рішення суду в справі № 243/10251/17 у повному обсязі у частині виплати стягувачу нарахованих пенсійних виплат, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про зобов?язання державного виконавця закінчити виконавче провадження у зв?язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Згідно з положеннями ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано субєктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою підприємцем, справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб?єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу; постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; постанови про закінчення виконавчого провадження та зобовязання державного виконавця закінчити виконавче провадження, задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 21.06.2018 року в розмірі 5100 грн. по виконавчому провадженні № 55920844, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області ОСОБА_3, при примусовому виконанні виконавчого листа № 243/10251/17, виданого 27.02.2018 Слов'янським міськрайонний судом Донецької області.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 19.07.2018 року в розмірі 10200 грн. по виконавчому провадженні № 55920844, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області ОСОБА_3, при примусовому виконанні виконавчого листа № 243/10251/17, виданого 27.02.2018 Слов'янським міськрайонний судом Донецької області.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.07.2018 року по виконавчому провадженні № 55920844, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області ОСОБА_3, при примусовому виконанні виконавчого листа № 243/10251/17, виданого 27.02.2018 Слов'янським міськрайонний судом Донецької області.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2018 року по виконавчому провадженні № 55920844, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області ОСОБА_3, при примусовому виконанні виконавчого листа № 243/10251/17, виданого 27.02.2018 Слов'янським міськрайонний судом Донецької області.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до апеляційного адміністративного суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місцевий загальний суд як адміністративний суд.

Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Суддя: