Справа № 1240/2214/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року справа №1240/2214/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина-Транс» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року (у повному обсязі складено 05 вересня 2018 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 1240/2214/18 (головуючий суддя I інстанції Петросян К.Є.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина-Транс» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700, 00 грн. від 24.04.2018 № 001278,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковина-Транс» (далі - позивач) 26.07.2018 звернулось до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про застосування адміністративного-господарського штрафу у сумі 1700, 00 грн. від 24.04.2018 № 001278; вирішити питання судових витрат (а.с. 4-8).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 1240/2214/18 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 83-87).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 92-94).

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що між підприємством ТОВ «Буковина-Транс» та страховиком ПАТ «Київський страховий дім» укладено договір доручення від 01.04.2018 № 007/03-00592. Відповідно до умов п. 1.1, 1.2, 1.2.1 договору зі страховиком, водіями підприємства завжди видається договір (поліс) обовязкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті на окремому бланку із зазначенням усієї необхідної інформації. Заповнені договори (полюса) обовязкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті на окремих бланках надати неможливо, оскільки при посадці вони вручаються кожному пасажиру окремо та залишаються у них до кінця поїздки. Повертати такий договір (поліс) по закінченню поїздки пасажир не зобовязаний.

Крім того, в постанові від 24.04.2018 № 001278 зазначено правопорушення - надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 цього Закону, а саме: поліс (договір) обовязкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. Жодним законодавчим актом не передбачено наявність саме у водія цього договору.

У резолютивній частині спірної постанови вказано, що підприємство вчинило правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зазначеними нормами не передбачено, що водій зобовязаний мати та предявляти договір обовязкого особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

З урахуванням наведеного, при проведенні перевірки співробітниками Укртрансбезпеки були надані усі необхідні та передбачені чинним законодавством підтверджуючі документи.

Крім того, апелянт вказує на порушення розгляду скарги Державною службою України з безпеки на транспорті.

Також звертає увагу на те, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови та складених актів, відповідачем було винесено підприємству штраф на підставі норми ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: за неоформлення договору (полісу страхування). Питання щодо видачі полісу пасажирам взагалі не ставилось і не має значення при винесені оскаржуваної постанови та при її прийнятті в суді. Разом з тим, суд першої інстанції повністю визнає належне оформлення підприємством договору та страхових полісів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Від позивача 27 листопада 2018 року надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Буковина-Транс» () зареєстровано в якості юридичної особи 07.06.2004 за № 0006342, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, проспект Центральний, 25/25. Основним видом економічної діяльності є 49.41 інший пасажирський наземний транспорт (а.с.77-79).

02.04.2018 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Луганській області відповідно до направлень на перевірку № 003094 та № 003095 у м.Сєвєродонецьку на проспекті Гвардійський проведено перевірку транспортного засобу - автобус MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, номерний знак НОМЕР_1, що належить ТОВ «Буковина-Транс» (а.с.36-37).

За результатом проведеної перевірки відносно ТОВ «Буковина-Транс» складено акти від 02.04.2018 № 036930 та № 036939, якими встановлено порушення ТОВ «Буковина-Транс» вимог постанови КМУ № 959 від 14.08.1996, а саме: відсутній договір (поліс) обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів (а.с.10-11).

Зазначені акти водієм транспортного засобу ОСОБА_1 не підписані, про що в акті мається відмітка «водій транспортного засобу відмовився від підпису».

24.04.2018 управлінням Укртрансбезпеки у Луганській області прийнято постанову № 001278 про застосування до ТОВ «Буковина-Транс» адміністративно - господарського штрафу в сумі 1700,00 грн. за допущення останнім порушення транспортного законодавства, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 закону України «Про автомобільний транспорт» та припис № 0120659 щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с.38-39).

Не погодившись із прийнятою постановою від 24.04.2018 № 001278 про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач 26.04.2018 № 24 надав до Державної служби України з безпеки на транспорті скаргу (а.с.12-16).

За наслідками розгляду скарги позивача відповідач листом від 26.06.2018 за № 5482/03/15-18 повідомив ТОВ «Буковина-Транс» про залишення постанови без змін, скарги позивача - без задоволення (а.с.17-18).

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття відповідачем постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу у сумі 1700, 00 грн. від 24.04.2018 № 001278 до підприємства.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову правомірним, з огляду на наступне.

Закон України «Про автомобільний транспорт» 05.04.2001 № 2344-III визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до абзацу четвертого статті 6 Закону № 2344 реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

У відповідності до пункту 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Луганській області.

Відповідно до пункту 5 Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах; здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов під час провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним, морським та річковим транспортом; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон № 2344), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 5 Закону № 2344 визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344 передбачена відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарського штрафу за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 39 Закону № 2344 визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

В силу частини четвертої статті 39 Закону № 2344 документами для нерегулярних пасажирських перевезень є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії,

- реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях визначено Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 (далі Правила № 176).

Відповідно до пункту 51 Правил № 176 нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

Пунктом 61 Правил № 176 передбачено, що під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

З актів перевірки ТОВ «Буковина-Транс» від 02.04.2018 вбачається, що під час перевірки транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, що належить позивачу, було виявлено порушення, яке полягає у відсутності у водія ОСОБА_1 полісу обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів.

Відносини у сфері страхування врегульовано Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (далі Закон № 85/96-ВР).

Частиною першою статті 3 Закону № 85/96-ВР визначено, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством (частина друга статті 3 Закону № 85/96-ВР).

Згідно пункту 6 статті 7 Закону № 85/96-ВР в Україні здійснюються, зокрема, особисте страхування від нещасних випадків на транспорті.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 85/96-ВР страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.

Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком (частина восьма статті 15 Закону № 85/96-ВР).

В силу вимог частини першої статті 16 Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Київський страховий дім» (страховик) та ТОВ «Буковина-Транс» (перевізник) укладено договір доручення № 007/03-00592 від 01.04.2018 про надання послуг при проведенні обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (а.с.19-23).

Відповідно до підпункту 1.2.1 пункту 1.2 даного договору з метою страхування пасажирів страховик доручає повіреному, що виступає агентом страховика, відповідно до статті 15 Закону України «Про страхування» та п.3 Положення виконувати дії щодо укладання договорів обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

Використовуваний транспортний засіб MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, номерний знак НОМЕР_1, договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами протягом 1 року: з 01 квітня 2018 по 31 березня 2019.

Тобто, даним договором страховиком в особі ПАТ «Київський страховий дім» доручено ТОВ «Буковина-Транс» укладати договори обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

Частиною другою статті 7 Закону № 85/96-ВР визначено, що для здійснення обов'язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов'язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуарних розрахунків.

Порядок здійснення обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (далі - обов'язкове особисте страхування) визначено Положенням про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 № 959 (далі Положення № 959).

Зокрема, пунктом 1 Положення № 959 визначено порядок здійснення обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані, а також працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (водіїв).

Таким чином, діючим Положенням передбачено обов'язкове страхування від нещасних випадків на транспорті як пасажирів так і водіїв.

При цьому, відповідно до пункту 2 Положення № 959 пасажири вважаються застрахованими з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки, водії тільки на час обслуговування поїздки.

Згідно пункту 3 Положення № 959 кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток. У страховому полісі зазначається: вид обов'язкового страхування; найменування, адреса, телефон страховика; розміри страхового платежу та страхової суми.

З системного аналізу діючого законодавства вбачається, що агент страховика, яким в спірних правовідносинах при здійсненні нерегулярних перевезень виступає ТОВ «Буковина-Транс», повинен видавати застрахованому перевізнику страховий поліс. При цьому, страховий поліс може видаватися як на окремому бланку, так і міститися на зворотному боці квитка.

На підтвердження укладання із пасажирами договору страхування позивачем надано до матеріалів справи квитки, на зворотному боці яких міститься страховий поліс (договір обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті). Вказані страхові поліси містять в собі визначену пунктом 3 Положення № 959 інформацію щодо виду обов'язкового страхування; найменування, адреса, телефон страховика (ПАТ Київський страховий дім») та розмір страхового платежу і страхової суми (а.с.24).

На підтвердження факту видачі позивачем пасажирам відповідного страхового полісу під час здійснення нерегулярного перевезення 02.04.2018 та наявність у пасажирів на момент проведення співробітниками Укртрансбезпеки даних страхових полісів апелянтом надано до суду апеляційної інстанції відомість видачі та приймання квитків (полісів) страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті від 02.04.2018 року та відомість видачі квитків (полісів) страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті від 02.04.2018 (а.с.95-96).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказує на те, що відповідні докази не були долучені позивачем ані до скарги на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті, ані під час розгляду справи про порушення в органі державного контролю, де був присутній представник позивача. Крім того, скарга позивача датована 26.04.2018, тоді як пояснення від водія були відібрані позивачем 30.04.2018, а акти перевірки складено 02.04.2018 (а.с.69).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено факт видачі пасажирам відповідного страхового полісу на підтвердження обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті 02.04.2018 року, а тому не спростовано висновків актів перевірки щодо виявленого порушення.

Суд критично оцінює доводи апелянта з приводу того, що пункт 61 Постанови № 176 передбачає наявність у перевізника копії договору обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті виключно стосовно водія, оскільки згідно частини другої статті 7 Закону № 85/96-ВР визначено, що порядок та правила проведення обов'язкового страхування встановлює Кабінет Міністрів України. В той же час, пункт 1 Положенням № 959, який визначає відповідний порядок здійснення обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті, передбачає обов'язкове страхування від нещасних випадків на транспорті як пасажирів так і водіїв. Тому договір обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів (поліс) повинен бути в наявності у водія.

Факт порушення відповідачем строку розгляду скарги позивача не спростовує виявлені в ході рейдової перевірки порушення вимог чинного законодавства з боку позивача, а тому, на думку суду, не може слугувати беззаперечною підставою для скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем не доведено, що постанова відповідача про застосування адміністративного-господарського штрафу у сумі 1700, 00 грн. від 24.04.2018 № 001278 є протиправною та підлягає скасуванню.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина-Транс» залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 1240/2214/18 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_2