Справа № 1240/2684/18
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року справа №1240/2684/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В, суддів Шишова О.О., Блохіна А.А., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року (повне судове рішення складено 20 вересня 2018 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 1240/2684/18 (суддя в І інстанції Чернявська Т.І.) за позовом Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 16 серпня 2018 року ВП № 56457800 про арешт коштів боржника,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року Публічне акціонерне товариства «Лисичанськвугілля» (далі - позивач, ПАТ «Лисичанськвугілля») звернулось до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Департамент) про скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника.

В обґрунтування позову зазначає, що 16 серпня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденком В.В. винесено постанову про арешт коштів відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» у виконавчому провадженні ВП № 56457800 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Луганській області від 12 січня 2018 року № Ю-2672-17 на загальну суму 22171218,61 грн. з урахуванням штрафів на суму 8713723,12 грн. З посиланням на статтю 1 Закону України від 13 квітня 2017 року № 2021-VIII «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки до неї входить заборгованість по штрафах, виконання яких підлягає зупиненню, отже просив визнати незаконною (протиправною) та скасувати постанову головного державного виконавця від 16 серпня 2018 року ВП № 56457800, якою накладено арешт на кошти відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в сумі 22171218,61 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимоги (арк.спр.45-47).

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що єдиний внесок та штрафні санкції не є тотожними грошовими коштами з огляду на вимоги ст. 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), а на підставі ст. 1 Закону України від 13 квітня 2017 року № 2021-VIII «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» (далі - Закон № 2021), оскаржувана постанова є незаконною, оскільки до неї входить заборгованість по штрафах, виконання яких підлягає зупиненню (арк.спр.52-53).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 306 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту від 23 травня 2018 року ВП № 56457800 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги від 12 січня 2018 року № Ю-2672-17/У про сплату відокремленим підрозділом «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та штрафів в сумі 22171218,61 грн., надісланої Головним управлінням ДФС у Луганській області згідно з заявою від 12 березня 2018 року № 1594/9/12-32-17-02-10 (арк.спр.8, 33, 34, 37-38, 41-43).

16 серпня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» у банківських установах, у межах суми звернення стягнення в розмірі 22171218,61 грн. (арк.спр.7, 41-43).

Постанова направлена на виконання до банківських установ і сторонам виконавчого провадження та отримана боржником 29 серпня 2018 року, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції на супровідному листі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16 серпня 2018 року № 20-1/56457800/25 (арк.спр.6).

Отже, предметом спірних правовідносин є законність постанови державного виконавця про арешт коштів боржника.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 48 Закону № 1404 врегульовані питання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, частиною першою статті 48 Закону № 1404 передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404).

Частиною четвертою статті 48 Закону № 1404 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Разом з тим, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10 вересня 2018 року за № і статуту встановлено, що ПАТ «Лисичанськвугілля» належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, основним видом діяльності якого є добування кам'яного вугілля (арк.спр.9-11, 16-18).

Вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 квітня 2012 року № 4650-VI «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств»).

Таким чином, на позивача розповсюджуються положення Закону України від 13 квітня 2017 року № 2021-VIII «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» (далі - Закон № 2021).

Згідно з абзацом першим статті 1 Закону № 2021 регламентовано, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що суми штрафів та нарахованої пені, як і недоїмка, є складовою заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а отже, норми статті 1 Закону № 2021 до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими з огляду на наступне.

Закон № 2464 визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до статті 1 цього закону єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З положень зазначеної норми вбачається, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Страхові кошти - кошти, які формуються за рахунок сплати єдиного внеску та надходжень від фінансових санкцій (штрафів та пені), що застосовуються відповідно до закону.

Відповідно до п. 11 ст.9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 25 Закону № 2464 визначені заходи впливу та стягнення щодо платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 3 цієї статті, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки (абзац десятий частини четвертої статті 25 Закону № 2464).

Згідно з частиною п'ятою статті 25 Закону № 2464 вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції.

Відповідно до абзаців третього, четвертого частини п'ятнадцятої статті 25 Закону № 2464 суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску. Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

За вивченням матеріалів справи встановлено, що до суми боргу, яка визначена у вимозі про сплату боргу з єдиного внеску від 12 січня 2018 року № Ю-2672-17, увійшли сума безпосередньо недоїмки та сума штрафів (а.с.8).

За унормуванням наведених норм слідує, що недоїмка та штрафні санкції мають різну юридичну природу та коло правового регулювання.

Таким чином, вимоги статті 1 Закону № 2021, якою регламентовано, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень, зокрема про стягнення заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Тобто, не підлягають зупиненню виконавчі провадження, в яких рішення стосуються виключно заборгованості зі сплати єдиного внеску, проте ніяк не заборгованості зі сплати штрафних (фінансових) санкцій, що обумовлює протиправність арешту на суму, яка включає не лише суму заборгованості зі сплати єдиного внеску, а ще й заборгованості зі штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, які підтверджені квитанцією про сплату судового збору від 06.09.2018 № 1759 на суму 1762 грн. та квитанцією про сплату судового збору від 07.11.2018 № 1986 на суму 2643 грн. (а.с.91), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 4405 грн.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 1240/2684/18 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову 16 серпня 2018 року ВП № 56457800 про накладення арешту на кошти відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в сумі 22171218,61 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" (93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Малиновського 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судові витрати у сумі 4405 (чотири тисячі чотириста п'ять) гривень сплаченого судового збору.

Повне судове рішення - 26 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов