Справа № 127/14390/18
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/14390/18

Головуючий у 1-й інстанції: Клапоущак С.Ю.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

28 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі інспектора 1-го батальйону 3-ї роти Львівського Управління патрульної поліції Войтехівського Олега Богдановича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора 1-го батальйону 3-ї роти Львівського Управління патрульної поліції Войтехівського Олега Богдановича про визнання протиправними дій та скасування постанови серії EAA № 430226 від 05.06.2018,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до інспектора 1-го батальйону 3-ї роти Львівського Управління патрульної поліції Войтехівського Олега Богдановича про визнання протиправними дій та скасування постанови серії EAA № 430226 від 05.06.2018 та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вінницький міський суд рішенням від 11 вересня 2018 року адміністративний позов задовольнив у повному обсязі. Судове рішення мотивоване тим, що відповідачем жодного доказу вчинення позивачем правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП не надано.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про необхідність збирання доказів правопорушення є безпідставним та необґрунтованим. Вважає, що законом не визначено обов'язку вказувати в постановах про адміністративні правопорушення докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 05 червня 2018 року о 02.11 год., керуючи транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», д/н НОМЕР_1, по вул. Зелена в м. Львові, виконав обгін ближче 50 метрів до пішохідного переходу у населеному пункті, чим порушив п. 14.6 Правил дорожнього руху України - порушення правил обгону на пішохідному переході. Своїми діями ОСОБА_3 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 425 гривень.

У своєму позові позивач зазначив, що Правил дорожнього руху він не порушував, про це також стверджує у своїх письмових поясненнях ОСОБА_5, який у той час знаходився у салоні автомобіля, яким керував позивач ОСОБА_3

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною другою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до змісту п.14.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (далі-Правила дорожнього руху) обгін заборонено: в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Також, ч. 2 ст. 122 КУпАП України визначено, що порушення правил, зокрема, обгону і зустрічного роз'їзду, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як правомірно зазначено судом першої інстанції, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 4 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Отже, доводи апеляційної інстанції про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про необхідність збирання доказів та невизначеність обов'язку вказувати в постановах про адміністративні правопорушення докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою правопорушення спростовується вищезазначеними нормами КУпАП.

Із змісту оскаржуваної постанови встановлено, що ОСОБА_3, 05 червня 2018 року о 02.11 год., керуючи транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», д/н НОМЕР_1, по вул. Зелена в м. Львові, виконав обгін ближче 50 метрів до пішохідного переходу у населеному пункті, чим порушив п. 14.6 Правил дорожнього руху України - порушення правил обгону на пішохідному переході. Своїми діями ОСОБА_3 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У своєму позові позивач зазначив, що Правил дорожнього руху він не порушував, про це також стверджує у своїх письмових поясненнях ОСОБА_5, який у той час знаходився у салоні автомобіля, яким керував позивач ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Із оглянутого судом диску з відеофіксацією події, яка мала місце 05 червня 2018 року за участю сторін, не встановлено порушення позивачем Правил дорожнього руху України, поліцейським була здійснена лише відеофіксація зупинки автомобіля позивача, а не самого порушення ПДР.

Відповідно до ст.ст. 33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, відповідач, в порушення ст. 280 КУпАП, при винесенні постанови не з'ясував, чи винна дана особа у вчиненні правопорушення, не зібрав доказів щодо підтвердження вини позивача у вчиненні правопорушення.

Також, відповідачем жодного доказу вчинення позивачем правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП не надано.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_3, суб'єктом владних повноважень не дотримано вимог зазначених вище норм, що порушило законні права та інтереси позивача.

Оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 допустив вказане правопорушення, а відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд першої інстанції зробив правомірний висновок, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАА №430226 від 05 червня 2018 року є незаконною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволенню, що також відповідає вимогам ч.3 ст. 286 КАС України, згідно якої за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі інспектора 1-го батальйону 3-ї роти Львівського Управління патрульної поліції Войтехівського Олега Богдановича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.