Справа № 263/16220/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2018 року справа №263/16220/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Шишова О.О., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участі представників позивача Прідущенко В.В., Кравченка Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 серпня 2018 року (повне судове рішення складено 20 серпня 2018 року у м. Маріуполі) у справі № 263/16220/17 (суддя в І інстанції Скрипниченко Т.І.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності щодо не розгляду його клопотання від 07.08.2017 про надання дозволу на розробку землеустрою на відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва неправомірною та про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначив, що він є учасником бойових дій. 07.08.2017 звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням відповідача №7/28-2538 від 28.02.2018 було відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Посилаючись на ч.2 ст. 19 Конституції України, п.14 ст. 121 ЗК України, ч.6 ст. 118 ЗК України, вважає таке рішення протиправним, що порушує конституційні права позивача на приватизацію земельної ділянки, право позивача як учасника бойових дій на першочергове забезпечення земельною ділянкою для індивідуального житлового будівництва, тому таким, що підлягає скасуванню, оскільки у відповідача немає правових підстав для відмови у задоволенні клопотання позивача. Вважає, що оскаржуване рішення не містить будь-якого обґрунтування відносно такої відмови. Посилання відповідача у відзиві на первісний позов на те, що рішенням виконавчого комітету Жданівської міської ради народних депутатів від 18.04.1984 визначено охоронну зону метеомайданчику морської гідрометеорологічної станції м. Маріуполя, де розташована земельна ділянка, яку позивач просив йому виділити, неспроможне, оскільки Порядок встановлення охоронних зон навколо об`єктів для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, режими їх використання було затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2262 від 11.12.1999 року та органом місцевого самоврядування, який згідно з Порядком уповноважений приймати рішення про встановлення охоронної зони, таке рішення не приймалося, тобто на даний час охоронна зона метеомайданчику морської гідрометеорологічної станції м. Маріуполя не встановлена, оскільки відповідне рішення органом місцевого самоврядування України не приймалось. Вказані дії відповідача порушують права позивача, отже з урахуванням зміни позовних вимог, просив визнати рішення відповідача №7/28-2538 від 28.02.2018 про відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити дії - надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 серпня 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано рішення Маріупольської міської ради № 7/28-2538 від 28.02.2018 року щодо відмови у наданні позивачу ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 протиправним та скасувано його.

Зобов`язано Маріупольську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу (в резолютивній частині рішення місцевого суду пропущено це слово, але воно випливає з його змісту) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин, а саме не надав оцінку обставинам, які слугували підставами для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, зазначеним у висновку Управління містобудування та архітектури, отже, Маріупольська міська рада належним чином розглянула клопотання позивача та прийняла рішення, яке відповідає діючому законодавству.

У відзивах на апеляційну скаргу представники позивача висловили свою згоду з рішенням суду першої інстанції, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача.

В судовому засіданні представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув, ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду, постановленою на місці в судовому засіданні, клопотання про відкладення розгляду справи було залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністартивного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 07.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до міського голови міста Маріуполя Бойченка В.С. з клопотанням про відведення земельної ділянки площею від 0,09 га до 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка розташована на АДРЕСА_1 .

Відповідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є учасником бойових дій. Також у довідці, виданою Національною гвардією України, військова частина НОМЕР_2 , від 31.07.2017 №304, зазначено, що ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.

За результатами звернення ОСОБА_1 від 07.08.2017, Управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради, 14.08.2017 надано відповідь №П-13171-11-1.1.2, де зазначено, що надання у власність земельних ділянок здійснюється у порядку, визначеному ст. 118 ЗК України. Відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 28.07.2016 №7/9-517, до переліку адміністративних послуг, які надаються через Центр адміністративних послуг міської ради та його територіальний відділ належить «Рішення міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність». З метою винесення на розгляд сесії Маріупольської міської ради питання про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , необхідно звернутися до Центру надання адміністративних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Маріупольської міської ради від 28.02.2018 року №7/28-2538 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею від 0,09 га до 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Маркелова в Приморському районі, рішення мотивовано тим, що розглянувши клопотання громадянина ОСОБА_1 , керуючись ст. 12 ЗК України, ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», враховуючи висновок Головного управління містобудування та архітектури міської ради, міська рада вирішили відмовити у наданні зазначеного дозволу.

У висновку Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради №06-03-06/153-05 від 13.09.2017 про погодження місця розташування об`єкта (адреса: вул. Маркелова, б/н у Приморському районі м. Маріуполя Донецької області) зазначено, що відповідно до наданих графічних матеріалів прошена земельна ділянка розташована в охоронній зоні метеомайданчику морської гідрметеорологічної станції м. Маріуполя, визначеної рішенням Виконавчого комітету Жданівської міської ради народних депутатів від 18.04.1984 №162/5. Відповідно до п.6.3.19 Зонінгу в охоронних зонах гідрометеорологічних станцій забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів, висаджування дерев і чагарників, тощо.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею, Донецькому обласному центру по гідрометеорології Маріупольською міською радою надано у постійне користування 0,1397 га землі по вул. Усурійській на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 21.05.1997 року № 144/1.

Згідно відповіді ГУ ДСНС у Донецькій області № 12/03/760 від 14.02.2018р., будь-яких клопотань про встановлення межі метеомайданчика морської гідрометеорологічної станції м. Маріуполя до Маріупольської міської ради не надавалось.

За відповіддю ДСНС № 02-10584/29 від 10.07.2018 року на звернення ОСОБА_1 зазначено, що відповідно до наказу ДСНС від 12.08.2014 року № 464 «Про затвердження Переліку реперних кліматичних станцій ДСНС України» відділ метеорологічних і морських спостережень та інформації Маріупольської ГМО Донецького РЦГМ, який працює за програмою метеорологічної станції другого розряду та морської гідрометеорологічної станції першого розряду, не входить до Переліку РКС ДСНС України. Донецький РЦГМ має Державний акт на право постійного користування землею від 25.07.1997 року загальною площею 0,1397 га. В обрисах земельної ділянки охоронну зону не вказано.

Відповідно п. 6.3.19 Плану зонування території міста Маріуполь навколо метеорологічних станцій встановлюється охорона зона 200 метрів відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про гідрометеорологічну діяльність», Порядку встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності та режим їх використання, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.1999 року № 2262, зокрема забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів.

Згідно відповіді ДСНС Донецького регіонального центру з гідрометеорології № 23/01/683 від 03.10.2017 року на запит ОСОБА_2 , гідрометеорологічні спостереження у м. Маріуполі проводяться згідно Настанови гідрометеорологічним станціям і постам, згідно Постанови КМУ № 2262 від 11.12.1999 року відстань від об`єктів, на якій проходить межа охоронної зони встановлена 200 м, ці вимоги забудовники не завжди витримують. На території охоронної зони дозволяється вести господарську діяльність, якщо вона не суперечить вказаним вище вимогам та заявник може здійснювати приватне будівництво одноповерхове, не порушуючи вимоги Настанов гідрометеорологічним станціям та Постанови КМУ № 2262 від 11.12.1999 року.

Судом встановлено, що на час розгляду позовних вимог спірна земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 відноситься до земель комунальної власності міста Маріуполь, є вільною, що також підтверджено і переглянутими в судовому засіданні відеоматеріалами та фотознімками, наданими позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції з 15.12.2017) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Учасникам бойових дій (до яких відносяться особи, визначені статтями 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») надаються відповідно до статті 12 (пункт 14) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. Надання у власність земельних ділянок здійснюється у порядку, визначеному статтею 118 ЗК України.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Із змісту вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України вбачається, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, визначені ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в України».

Відповідно до вимог ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виходячи з вимог ст. 118 ЗК України, повинна бути мотивованою та може бути пов`язаною виключно з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Виходячи із змісту оскаржуваного рішення відповідача, обґрунтування прийнятого рішення по клопотанню позивача не містить визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням вказаної норми ЗК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем в частині позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем.

Посилання відповідача на висновок Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради №06-03-06/153-05 від 13.09.2017, як на обґрунтування прийнятого рішення, суд не приймає, оскільки вказаний висновок був наданий лише суду під час судового розгляду, у тексті оскаржуваного рішення відповідачем не наведено мотивування прийнятого рішення у відповідності до вимог ст. 118 ЗК України та ст. 2 КАС України.

При цьому апеляційний суд погоджуючись з висновками місцевого суду, ще раз підкреслює, що оскаржуване рішення відповідача не містить визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні. Зазначена обставина є цілком достатньою для скасування такого рішення відповідача із зобов`язанням останнього повторно розглянути відповідне звернення позивача, відтак, давала місцевому суду підстави не надавати детальну оцінку доводам, висловленим у запереченнях відповідача проти позову.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на докази щодо наявності інших житлових будинків та споруд навколо метеорологічної станції, які належать іншим особам, як на підстави обґрунтування своїх позовних вимог про визнання рішення відповідача протиправним, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, які не містять вимог перевірки рішень відповідача про виділення інших земельних ділянок іншім особам.

Слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не звертався до Центру адміністративних послуг, а подав клопотання безпосередньо до ради, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач не повернув у зв`язку з цим документи позивачеві, а прийняв рішення по суті, яке і є предметом судового спору.

Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 195, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 серпня 2018 року у справі № 263/16220/17 залишити без змін.

Повне судове рішення 28 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов