Справа № 149/1205/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/1205/18

Головуючий у 1-й інстанції: Войнаревич М.Г.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

28 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2018 року (повний текст виготовлено 31.10.2018 року в м. Хмільник) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області Подоляна А.І. про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області Подоляна А.І., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення №79 від 05.05.2018 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 гривень.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам Закону, оскільки він 30.11.2017 року був звільнений з посади директора ПП "ОСОБА_2", а тому на час винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не був особою, на яку покладено обов'язки виконання припису,

Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Позивач в судове засідання не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

27 листопада 2018 року від відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки повістка про виклик на судове засідання, яке призначене на 27.11.2018 року, надійшла на адресу Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області лише 26.11.2018 року після 15:00 год., що унеможливлює прибуття відповідача до суду.

Дослідивши вказану заяву колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, при вивченні матеріалів даної адміністративної справи, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року розгляд справи було призначено на 27.11.2018 року о 10-40 год.

Положеннями статті 129 КАС України передбачено, що виклик (повідомлення) сторін про час, день та місце розгляду справи можливий шляхом надсилання тексту повістки електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

З матеріалів справи встановлено, що з метою належного та своєчасного повідомлення сторін у справі, секретарем судового засідання 22.11.2018 року було здійснено телефонні дзвінки за вказаними у адміністративній справі номерами телефонів, які були прийняті позивачем - ОСОБА_2 та відповідачем - Подоляном А.І., про що складено відповідну телефонограму (а.с. 105).

Також, вказана ухвала та копія апеляційної скарги були надіслані на електронну адресу відповідача ще 22.11.2018 року, що підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах справи ( а.с.104).

Будь яких доказів відповідачем до поданої заяви, які б підтверджували факт отримання повістки саме 26.11.2018 року, суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що норми ст. 286 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, згідно з ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи, що розгляд справи призначено у межах десятиденного терміну з моменту надходження справи до суду апеляційної інстанції, а також те, що сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що було винесено протокольну ухвалу від 27.11.2018 року.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Статтею 243 КАС України передбачено порядок ухвалення судових рішень.

Так, відповідно до ч. 4 вказаної статті судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Тому, з урахуванням ст.ст. 243 та 286 КАС України, постанова суду буде складена в межах 10 денного строку розгляду даної справи, який вираховується з 19.11.2018 року - час винесення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, неоспорені факти про те, що 09.11.2017 року Департаментом Державної архітектурно будівельної інспекції у Вінницькій області була проведена позапланова перевірка щодо законності будівництва ОСОБА_2 гаражу по АДРЕСА_1.

За результатами перевірки було складено акт, в якому зазначено, що ОСОБА_2 без відповідно розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації та без дозвільних документів здійснено будівництво гаражу розміром 4,0х8,5 м., чим порушено вимоги п. 9 Закону України " Про архітектурну діяльність" та ч.1 ст.34 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності"

09.11.2017 року Департаментом Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано позивача в термін до 09.01.2018 року об'єкт самочинного будівництва (гараж) привести у відповідність до вимог містобудівного законодавства.

За фактом вчинення правопорушення відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 338 від 17.11.2017 року, якою забудовника - ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Після чого, відповідачем повторно було проведено позапланову перевірку виконання позивачем припису.

За результатами перевірки встановлено, що вимоги припису ОСОБА_2 не виконано, що підтверджується актом перевірки № Т/ПП-23.04./1 від 23.04.2018 року.

Зі змісту вказаного акту встановлено, що у забудовника відсутній документ, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт самочинного будівництва та відсутній дозвільний документ, який дає право на виконання будівельних робіт.

У зв'язку з чим, відповідачем 05.05.2018 року винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 79, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-42 КУпАП та накладено штраф у розмірі 6800 грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими відповідачем доказами, підтверджено правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Даючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI.

Статтею 11 Закону України "Про будівельні норми" визначено, що застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності.

Згідно ст. 25 Закону України "Про основи містобудування" особи, винні у недотриманні державних стандартів, норм і правил при проектуванні і будівництві, виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього несуть відповідальність передбачену чинним законодавством.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011р. № 3038-VI (надалі - Закон № 3038-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону (п. 2 ч. 3 ст. 41 Закону № 3038).

Постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 р. затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (надалі - Порядок № 553).

Згідно п. 5, п.7 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, виявлення факту самочинного будівництва об'єкта.

Згідно пп. 2, 3 п. 11 Порядку № 553 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону. У разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обовязкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком (п. 16 Порядку № 553).

Відповідно до п. п. 17, 18 Порядку № 553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт. У приписі обов'язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком. Керівникові кожного суб'єкта містобудування, щодо якого складений акт перевірки, або його уповноваженій особі надається по одному примірнику такого акта. Один примірник акта перевірки залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю.

Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль (п. 19 Порядку № 553).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 09.11.2017 року посадовими особами відповідача було винесено припис №319 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано позивача в термін до 09.01.2018 року об'єкт самочинного будівництва (гараж) привести у відповідність до вимог містобудівного законодавства.

Зі змісту вказаного припису вбачається, що за результатами проведеної головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Подоляном А.І. позапланової перевірки встановлено самочинне будівництво будівлі гаражу та авто газозаправного пункту (АГЗП) по АДРЕСА_1, Вінницької області, що є порушенням ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" та пп. 1, 3 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". З метою усунення виявлених порушень ОСОБА_2 зобов'язано, в термін до 09.01.2018 року, привести об'єкт самочинного будівництва (гараж) у відповідність до вимог містобудівного законодавства.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Архітектор - автор проекту або уповноважена ним особа бере участь у прийнятті в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта архітектури та підписує відповідний акт. Без підпису архітектора - автора проекту або уповноваженої ним особи такий акт є недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".

Відповідно до пп. "а" п. 3 ч. 4 ст. 41 "Про регулювання містобудівної діяльності" посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Згідно із ч. 1 ст. 188-42 КУпАП невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-6 КУпАП органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Згідно із ч. 2 ст. 244-6 КУпАП від імені органів державного архітектурно-будівельного контролю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право головні інспектори будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, - щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, або щодо об'єктів будівництва I, II, III, IV та V категорій складності, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми наслідками (СС2), або щодо об'єктів будівництва III та IV категорій складності, розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із значними наслідками (СС3), або щодо об'єктів будівництва V категорії складності, розташованих у межах населених пунктів, а також щодо об'єктів, розташованих у межах населених пунктів, в яких не утворено органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Аналізуючи доводи апелянта про те, що самочинно збудований гараж належить ПП "ОСОБА_2", а тому ОСОБА_2, як фізична особа не може, в силу відсутності у нього повноважень, виконати припис № 319 від 09.11.2017 року, а також на те, що 30.11.2017 року був звільнений з посади директора ПП "ОСОБА_2", а тому виконати даний припис він не міг, оскільки на час винесення постанови не є особою на яку покладено обов'язки виконання припису, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи (ч. 1 ст. 25 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 26 ЦК України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов'язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України.

Право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 50 ЦК України).

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС).

У зв'язку з чим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова є індивідуальним актом, який безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_2, дія якого вичерпується його виконанням, та не залежить від набуття ним правового статусу "фізична особа - підприємець".

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на час винесення відповідачем оскаржуваної постанови ОСОБА_2 залишається керівником ПП "ОСОБА_2" та має право без доручення діяти від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, вирішувати питання діяльності підприємства в межах та порядку визначених установчими документами.

Тому, з урахуванням вказаних відомостей, колегія суддів не погоджується з позицією апелянта, що звільнення його 30.11.2018 року з посади директора ПП "ОСОБА_2" є підставою не притягнення до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що твердження апелянта про те, що він будучи на посаді директора, "намагався врегулювати питання права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться гараж", не є тотожними з поняттям "намагався виконати вимоги припису".

Аналізуючи норми чинного містобудівного законодавства слід зробити висновок, що виконання вимог припису можливо двома способами:

- шляхом узаконення самочинно збудованого об'єкта будівництва;

- шляхом знесення самочинно збудованого об'єкта будівництва.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, позивач не був обмежений у виборі способу виконання вимог припису.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості того, що позивач звертався із відповідним зверненням до відповідача та повідомляв останнього про наявність обставин, які перешкоджають виконанню припису чи ускладнюють його виконання.

У зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що бездіяльність позивача є такою, що становить подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП України, за ознаками невиконання законних вимог припису посадової особи Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області .

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення № 79 від 05.05.2018 року відповідач діяв у спосіб, на підставі, та у межах повноважень, що встановлені законом, правомірно застосував санкції за не виконання суб'єктом містобудування вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.