Справа № 461/3645/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/2777/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Юрків О.Р.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 01 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби, в якому просив скасувати постанову від 08 травня 2018 року у справі про порушення митних правил № 2601/20900/18, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки у його діях відсутній умисел та він правильно визначив код товару ввезеного автомобіля. Вказує на спірність питання коду товару, оскільки судовий експерт Романяк А. М. № 16/18, провівши експертне автотоварознавче дослідження 14 травня 2018 року, також прийшов до висновку, що автомобіль RENAULT, модель TRAFIC, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_4 відповідає коду згідно з УКТ ЗЕД - « 0». Зазначає, що при встановленні коду товару керувався товаросупровідними документами та поясненнями до української номенклатури товарів зовнішньоекономічної діяльності. Для митного оформлення був поданий пакет документів, що був прийнятий митним органом і відповідно до якого було проведено митне оформлення, і до достовірності даних у зазначених документах зауважень не було. Інформацією щодо характеристик транспортного засобу, що дозволяла б однозначно його класифікувати вантажним за кодом УКТ ЗЕД НОМЕР_1 не володів, а навпаки мав одержані у встановленому порядку підтвердження для його класифікації вантажно-пасажирським (сертифікат відповідності). Вважає, що мав достатні підстави декларувати транспортний засіб як вантажно-пасажирський, що підтверджується відповідними документами.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову в справі про порушення митних правил від 05 травня 2018 року № 2601/20900/18, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 109632,24 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не доведено наявність всіх складових правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, зокрема доказів на підтвердження протиправної мети, умисної форми вини позивача суду не надано, а тому оскаржувана постанова є протиправною.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Львівська митниця Державної фіскальної служби подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що враховуючи наявність відомостей в реєстраційних документах про вантажний тип транспортного засобу, наявність внесення конструктивних змін у його кузов, їх стан та якість, а також залежність суми митних платежів від коду товару, позивач міг і повинен був передбачити настання наслідків у вигляді зменшення суми митних платежів при заявленні відомостей, що стосуються коду товару, автомобіля RENAULT TRAFIC згідно УКТЗЕД.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 17 квітня 2018 року з метою митного оформлення у митному режимі «імпорт» товару позивач, як декларант, надав до Львівської митниці ДФС електрону митну декларацію типу «ІМ-40 ДЕ», яку було прийнято та зареєстровано за № UA 209190/2018/011280. Автомобіль було ввезено на митну територію України на підставі: рахунка-фактури № 38 від 12 квітня 2018 року, Акту митного огляду UA209060/2018/12927 від 16 квітня 2018 року, технічного паспорту 10252648/09657771 від 09 серпня 2012 року, висновку експерта на вартісні характеристики № 5252 від 17 квітня 2018 року, довідки з органу сертифікації 2290 від 17 квітня 2018 року, паспорта власника автомобіля НОМЕР_5.

25 квітня 2018 року Львівською митницею ДФС було складено протокол про порушення митних правил № 2601/20900/18 та 08 травня 2018 року винесено постанову № 2601/20900/18, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 109632,24 грн.

Зі змісту протоколу про порушення митних правил № 2601/20900/18 та постанови №2601/20900/18 від 05 травня 2018 року слідує, що позивачем згідно графи 31 митної декларації до митного оформлення було заявлено товар «Легковий автомобіль, марки RENAULT, модель TRAFIC, універсал, що використовувався, рік випуску 2012 року, модельний рік - 2012 р.в., дата першої реєстрації - 09 серпня 2012 року, номер кузова НОМЕР_2, номер двигуна: не визначений, колір білий, тип двигуна-дизель, повна маса - 3030 кг, об'єм 1995 см, колісна формула 4*2, загальна кількість місць для сидіння - 6, кількість дверей - 4. Країна виробництва: Франція (FR), виробництво RENAULT. Призначений для використання на дорогах загального користування». Заявлено код згідно з УКТ ЗЕД - « 0».

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно ст.489 МК України зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом ст.ст.458, 487 МК України, ст.ст.9-11 КУпАП підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб'єктивної та об'єктивної сторони складу правопорушення.

Статтею 485 МК України передбачена адміністративна відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Зі змісту даної норми випливає, що склад порушення, передбаченого ст.485 МК України обумовлює наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП), а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно із ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного оформлення.

Відповідно до ст. 266 МК України декларант зобов'язаний здійснити декларування товарів відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України, у випадках, визначених Митним кодексом України та Податковим кодексом України сплатити митні платежі. Для належного виконання цих обов'язків декларанту надано право перед початком декларування провести фізичний огляд, товару брати проби та зразки товарів. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 266 МК України саме декларант несе у повному обсязі відповідальність за вчинення порушення митних правил.

Згідно із ст. 352 МК України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

З метою здійснення митного контролю органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати інформацію, щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України. Для підготовки висновків можуть бути використані матеріали, отримані від суб'єктів зовнішньоекономічної на запит органу доходів і зборів в порядку ст. 334 МК України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 вищенаведеної статті встановлено, що у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Декларантом при заявленні митної вартості транспортних засобів було надано митним органам, електронну митну декларацію типу «ІМ-40 ДЕ», рахунок-фактура № 38 від 12 квітня 2018 року, Акт митного огляду UA209060/2018/12927 від 16 квітня 2018 року, технічний паспорт 10252648/09657771 від 09 серпня 2012 року, висновок експерта на вартісні характеристики № 5252 від 17 квітня 2018 року, довідка з органу сертифікації 2290 від 17 квітня 2018 року, паспорт власника автомобіля НОМЕР_5, фото автомобіля.

Наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30 травня 2012 року «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа» передбачено, що у графі 31 митної декларації зазначаються відомості про товар, які дають змогу ідентифікувати та класифікувати товар, тобто відомості необхідні для однозначного віднесення товару до коду УКТЗЕД.

Відповідно до ст. 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють й контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД. На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари. Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо. Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Згідно із ст. 67 Митного кодексу України Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується Законом про Митний тариф України. В УКТЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними під позиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. Структура десяти знакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної під позиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної під категорії (десять знаків).

Статтею 75 МК України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна: подати митному органу, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари; сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту; виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно протоколу про порушення митних правил № 2601/20900/18, а також постанови № 2601/20900/18 від 08 травня 2018 року, відповідач не посилається на факт заявлення позивачем неправдивих відомостей про товар, подання недостовірних документів, надання недостовірної інформації та/або ненадання всієї наявної в нього інформації про товар, що підлягав декларуванню. Код УКТЗЕД на автомобіль уповноважений відділ митниці визначив лише за результатами перевірки, що і стало підставою для складання протоколу.

В той же час судом першої інстанції на підставі досліджених доказів встановлено, що позивачем не було надано до митного органу недостовірних документів для визначення коду товару, недостовірної інформації або приховування будь-якої інформації відомої йому, необхідної для класифікації товару. Фактів неправдивості чи недостовірності у цих документах митним органом не зафіксовано та не встановлено.

Також, судом першої інстанції встановлено, що Львівською митницею ДФС письмова вимога про надання додаткових документів щодо товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією «ІМ-40 ДЕ» від 17 квітня 2018 року № 209190/2018/011280, не складалась та не надсилалась.

Колегія суддів, враховуючи надані сторонами докази, вважає, що під час оформлення транспортних засобів позивач діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованого транспортного засобу, адже пред'явив до митного оформлення виключно ті документи, які були йому передані та які ніким не скасовані чи визнані недійсними, що безумовно свідчить про відсутність в діях ОСОБА_2 прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_2 вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів та зменшення їх розміру, шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача належних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено повноваження суду за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України, місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про визнання протиправною постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

В той же час, встановивши відсутність складу правопорушення у діях позивача, суду першої інстанції слід було застосувати п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України та скасувавши постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби у справі про порушення митних правил № 2601/20900/18 від 08 травня 2018 року, закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За наведених обставин колегія суддів вважає за можливе змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, виклавши перший і другий абзаци в іншій редакції.

Керуючись ст. 243, ст. 268, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року у справі № 461/3645/18 - змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Скасувати постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби у справі про порушення митних правил № 2601/20900/18 від 08 травня 2018 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 109632,24 грн(сто дев'ять тисяч шістсот тридцять дві гривні двадцять чотири копійки), і закрити справу про адміністративне правопорушення».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
А. І. Рибачук