Справа № 1440/1634/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 1440/1634/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В. час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюк Г.В.
суддів: Потапчук В.О.
Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України з вимогами визнати протиправною відмову щодо надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ, зобов'язати Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України визнати позивача ветераном внутрішніх справ України на підставі ч.3 ст.5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та видати посвідчення і нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ", мотивуючи його тим, що має звання підполковника міліції, був звільнений з органів внутрішніх справ з посади заступника начальника Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області за ст.64 п. "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС. На момент звільнення мав календарний строк служби 20 років 6 місяців 20 днів. Крім того, 25.10.16 згідно довідки до Акту огляду медико-соціальної експертної комісії встановлено ІІ групу інвалідності (довічно), причина захворювання, пов'язане зі службою в органах внутрішніх справ. а тому має право на отримання статусу "Ветеран органів внутрішніх справ".

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Депратаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України щодо надання ОСОБА_4 статусу ветерана органів внутрішніх справ. Зобов'язано Департамент персоналу, організації, освітньої та наукової діяльності МВС України визнати ОСОБА_4 ветераном внутрішніх справ України на підставі ч. 3 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", видати посвідчення і нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ".

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Міністерства внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що вислуга років позивача безпосередньо в органах внутрішніх справ України складає 18 років 00 місяців 19 днів у зв'язку з чим у останнього не виникло право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, 1951 р.н., проходив службу в органах внутрішніх справ та має спеціальне звання підполковник міліції.

09.12.1996 ОСОБА_4 був звільнений з органів внутрішніх справ з посади заступника начальника Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області за п. "а" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На час його звільнення календарна вислуга дорівнювала 20 років 06 місяців та 20 днів, з яких служба в органах внутрішніх справ 15 років 11 місяців 10 днів, служба в Збройних Силах 02 роки 01 місяць 09 днів, навчання у вищому навчальному закладі 02 роки 06 місяців 00 днів.

З 1996 року ОСОБА_4 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

25.10.2016 рішенням медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_4 встановлено ІІ групу інвалідності, в якому зазначено захворювання пов'язане зі службою в органах внутрішніх справ.

04.09.2017 ОСОБА_4 звернувся до УМВС України в Миколаївській області з заявою про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", як особі, яка має 20 років календарної вислуги та є інвалідом ІІ групи.

10.05.2018 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі № 814/2376/17 зобов'язано УМВС України в Миколаївській області направити до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України документи для вирішення питання про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_4

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертався до відповідача про надання йому статусу ветерана саме з підстав, визначених п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», натомість, відмова вмотивована саме посиланнями на п.1 ч.1 ст.5 вищевказаного Закону, а тому позов підлягає задоволенню.

П'ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Так, правові та організаційні засади реалізації громадянами прав, пов'язаних із отриманням ними статусу ветеранів органів внутрішніх справ, визначені Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» № 203/98-ВР від 24.03.1998 року (Закон № 203).

Згідно з ст. 4-1 Закону № 203 сфера дії цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону і які постійно проживають на території України.

Відповідно до п. 1, п. 3 ст. 5 Закону № 203 ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

- які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;

- інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 20 років і більше.

Таким чином, з аналізу наведених вище норм законодавства встановлено, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються особи за умови наявності таких фактів: громадянство України; бездоганна служба; 25 і більше років вислуги у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні); звільнення в запас або у відставку (а) відповідно до законодавства України, (б) відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, (в) відповідно до законодавства держав СНД».

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що п. 3 ст. 5 Закону № 203 не містить вимог про наявність календарної або пільгової вислуги служби для надання статусу ветерана внутрішніх справ, а містить лише вимоги про наявність вислуги служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше, оскільки ст. 5 Закону № 203 чітко передбачає наявність 20 років календарної вислуги і не містить виключень, а тому суд першої інстанції не наділений повноваженнями тлумачити норми закону з метою захисту конкретного права позивача.

Враховуючи те, що станом на дату звільнення вислуга позивача в календарному обчисленні становить 18 років 00 місяців 19 днів, що недостатньо для надання йому статусу ветерана військової служби відповідно до статті 5 Закону № 203/98-ВР.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в своєму рішенні від 19.10.2016 року по справі К/800/12312/16.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на Рішення, - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року по справі № 1440/1634/18, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_4, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.