Справа № 817/2174/16
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1449/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії по визначенню даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Ковальов І.М.,

час ухвалення рішення - 12.06.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Рівненської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії по визначенню даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації (далі - третя особа) про визнання відмови протиправною та зобов'язання відповідача включити в довідку про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1987-1988 роках доплату в вихідні дні в подвійному розмірі за 1987-1988 роки, додаткову заробітну плату в лютому-березні 1988 року в подвійному розмірі, а також премію з фонду матеріального заохочення за період серпень 1987 року та лютий-березень 1988 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно є незаконним і необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем не враховано всіх поданих позивачем документів та неправильно розраховано суму пенсії. Оскільки первинних документів, у зв'язку з їх втратою, надати неможливо, а з наданих відповідачу документів та чинних на той час нормативно-правових актів вбачається підставність позовних вимог, то позов підлягає до задоволення.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, при цьому були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про одержання поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що на даний час позивачу обчислена і виплачується пенсія згідно рішення Рівненського міського суду від 24 січня 2014 року та Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі № 569/689/13-а, якими зобов'язано управління пенсійного фонду України в м. Рівне провести обчислення пенсії позивачу із врахуванням даних довідки про заробітну плату від 12 серпня 1997 року № 01-10/254 починаючи з 15 червня 2012 року. Саме ця довідка відображає заробітну плату в зоні відчуження з 01 серпня 1987 року по 15 серпня 1987 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі посвідчення серії А № 131780 с, виданого 13.03.2013 року (перереєстроване) позивач належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 4).

З 20 лютого 1995 року згідно поданої позивачем заяви від 21 лютого 1995 року органами праці та соціального захисту населення позивачу було призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з 01 січня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, далі - Закон № 1058) із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796).

Згідно з витягом із акту огляду МСЕК серії СМЕ № 214162 з 30 жовтня 1996 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З 12 листопада 1996 року на підставі заяви від 12 листопада 1996 року позивача переведено з пенсії за віком на пенсію по інвалідності третьої групи за нормами Закону № 796.

Згідно з витягом з акту огляду МСЕК серії МСЕ № 007444 з 19 лютого 2001 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно з 19 лютого 2001 року виплата пенсії проводилась по інвалідності другої групи.

З 12 травня 2009 року на підставі заяви від 12 травня 2009 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

З 01 січня 2012 року за заявою від 03 січня 2012 року позивача переведено з пенсії за віком на пенсію по інвалідності другої групи в розмірі відшкодування фактичних збитків за нормами Закону № 796.

Рішенням Рівненського міського суду від 24 січня 2014 року на яке посилається суд, в мотивувальній частині вказано, що довідці про заробітну плату від 12.08.1997 року № 01-10/254 вже була надана правова оцінка рішеннями судів, а тому зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області врахувати дані вказаної довідки, виданої ВАТ Рівненське АТП 15607 при перерахунку пенсії позивачу.

Постановою Рівненського міського суду від 15.06.2012 року у справі № 1715/6798/12, яке набрало законної сили, встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу по Рівненському АТП 15607 від 31 липня 1987 року за № 408 позивача, як слюсаря, було направлено у м. Чорнобиль для ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС в період з 05 серпня 1987 року по 05 вересня 1987 року (а.с. 10).

В той де час, у наказі Рівненського АТП 15607 від 20 серпня 1987 року за № 447, зазначено: «у зв'язку з хворобою командированого слюсаря - позивача командирувати в с. Залісся слюсаря Гончарука В.С.» (а.с. 13), у зв'язку з чим, у вересні 1987 року було проведено перерахунок заробітної плати позивача, утримані складові заробітної плати та донарахована сума по лікарняному листу.

Саме під час робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 16 серпня 1987 року позивач отримав травму - перелом УІІІ ребра (запис лікаря Івановської центральної районної лікарні), внаслідок чого завідувачем поліклініки м. Чорнобиля був відкритий лікарняний лист та відправлено позивача на подальше лікування додому (а.с. 12).

Пенсійний орган не взяв до уваги той факт, що до травми, тобто в період з 05 серпня 1987 року по 20 серпня 1987 року позивач працював саме в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС в населеному пункті с. Залісся Київської області. Підтвердженням є довідка Рівненського АТП 15607 від 11 листопада 1992 року за № 01-10/999, у якій зазначено, що позивач працював у вищезазначеному населеному пункті в період з 05 серпня по 20 серпня 1987 року, тобто 16 днів і одержував підвищену заробітну плату в двократному розмірі за участь в ліквідації (а.с. 15).

Обставини, про те, що позивач в період з 05 серпня по 20 серпня 1987 року працював в населеному пункті с. Залісся Київської області і 16 серпня 1987 року отримав травму ствердили допитані в судовому засіданні свідки.

У довідках, виданих Рівненським АТП 15607, зокрема № 01-10/348 від 11 листопада 1996 року, зазначається, що позивач працював в населених пунктах зони відчуження м. Чорнобиль у період по 15 серпня 1987 року.

Згідно архівної довідки від 02 лютого 2012 року №94/12-04 заробітна плата позивача в червні 1987 року становила 208,58 крб., в липні 1987 року - 252,45 грн., в серпні 1987 року - 580,29 грн.

В довідці Рівненського АТП - 15607 від 11 листопада 1996 року №01-10/348 зазначено, що позивач відпрацював у ЗО кілометровій зоні 15 днів, зокрема 132 години. Годинна тарифна ставка становить 0-86 крб. Беручи до уваги, що застосовувалася кратність - 4, заробітна плата становила 454,08 грн. (0,86 грн. х 132 години х 4).

Окрім того, позивачу було нараховано збережений середньомісячний заробіток за дні роботи за основним місцем роботи, який становив 125,16 грн. Як було зазначено вище, заробітна плата за липень 1987 року (повний місяць) становила 252,45 грн. За серпень 1987 року також була виплачена премія з фонду матеріального заохочення в розмірі 50,00 грн.

У довідці ВАТ Рівненського АТП - 15607 за №01-10/254 від 12 серпня 1997 року вказується уточнення, що в загальну суму 629,24 грн. була включена доплата за роботу у вихідні та святкові дні: 2 дні на суму 33,60 грн.

Апеляційний суд відмічає наявність розбіжностей в наданих довідках, саме щодо періоду роботи позивача в зоні відчуження, а також те, що вказані розбіжності неможливо усунути у зв'язку з незбереженням первинних документів. Проте, суд звертає увагу на те, що у 1995 році позивачу пенсійним органом була призначена пенсія із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796 на 8 років, що є можливим лише для осіб, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів.

Згідно довідок № 01/10/348 від 11.11.1996 року та № 01-10/254 від 12.08.1997 року, які суди визнали такими, що відповідають первинним документам, вбачається, що позивач працював в зоні відчуження 15 днів і 132 години. Враховуючи те, що відповідно до чинних на той час нормативно-правових актів та вказаний факт не заперечується сторонами, у зоні відчуження встановлено 6-годинний робочий день та 6-денний робочий тиждень, та вищенаведених даних позивач відпрацював 132 години протягом 15 днів, то останній працював більше 6-ти годин в день, що свідчить про роботу у вихідні дні , що також стверджується вищенаведеної довідкою (а.с. 25,27).

Оскільки відповідно до ст. 107 КзПП УПРСР робота у святковий та неробочий день оплачується у подвійному розмірі за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день, то і вказані суми безпідставно не враховані відповідачем при розрахунку пенсії.

Відповідно до наказу Рівненського АТП 15607 від лютого 1988 року № 60 позивача командировано на Чорнобильську АЕС для здійснення пасажирських перевезень з 04.02.1988 року строком на 1 місяць (а.с. 14, 131).

Відповідно до наданих АТП довідок, позивач справді працював у вказаний вище період в 30-ти кілометровій зоні, одержував заробітну плату в 2-х кратному розмірі (а.с. 17,18).

Інших документів чи даних про роботу та виплачену заробітну плату за роботу у вихідні чи святкові дні позивачем не надано, первинні документи відсутні, а отже підстав для врахування доплати за вихідні дні в подвійному розмірі за 1988 рік немає підстав.

Частина 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укррадпрофу від 10.06.1986 року № 207-7 передбачала, що оплата праці працівників, занятих на роботах в третій, другій і першій зонах небезпеки проводиться відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірі, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до рішення Урядової комісії від 07.08.1986 року № 87 с. Залісся та Чорнобиль, куди був командирований позивач, відносились до першої зони небезпеки (а.с. 121-122).

Оскільки наданими позивачем довідками стверджується, що останній у 1987-1988 роках отримував підвищену заробітну плату у двократному розмірі за участь в ліквідації аварії на ЧАЕС, довідка видана на підставі табелю обліку робочого часу та відомості про нарахування зарплати, то підстав для неврахування її в такому розмірі у відповідача немає.

Щодо зарахування виплачених позивачу премій, то матеріалами справи підтверджується, що у 1987 році за ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС позивача було премійовано з фонду матеріального заохочення сумою 50 руб. (а.с. 11,25).

Щодо премії, виплаченої позивачу у 1988 році, то колегія суддів зазначає та відповідач у своїх запереченнях вказує на ту обставину, що у квітні 1988 року позивачу було виплачено премію 50 крб. з фонду матеріального заохочення за роботу на ЧАЕС (а.с. 62-67, 135).

В п.4 постанови Ради Міністрів УРСР і Укррадпрофу від 10.06.1986 року № 207-7 було встановлено максимальний розмір премії для ліквідаторів аварії - 60% тарифної ставки (окладу) в місяць. При цьому, у вказаній постанові ніяких умов про внесення будь-яких доповнень до колективних договорів установ, організацій не було встановлено. Оскільки положення про преміювання не є документом постійного зберігання, то вимоги відповідача про надання підстав для виплати премії є неправомірним. Дані наказу та платіжних відомостей підтверджують факт виплати позивачу у 1987 та 1988 роках премії за роботу на ЧАЕС.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів робить висновок про підставність позовних вимог та протиправність дій відповідача щодо неврахування всіх проведених позивачу виплат у довідці про заробітну плату.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що останнє, через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018 року у справі № 817/2174/16 - скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати відмову Рівненської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії по визначенню даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках щодо видачі довідки про заробітну плату за період роботи ОСОБА_1 з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 05.08.1987 року по 20.08.1987 року та з 04.02.1988 року по 04.03.1988 року протиправною.

Зобов'язати Рівненську обласну державну адміністрацію в особі Регіональної комісії по визначенню даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках включити в довідку про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1987-1990 роках доплату у вихідні дні в подвійному розмірі за 1987 рік, додаткову заробітну плату в лютому-березні 1988 року в подвійному розмірі, а також премію з фонду матеріального заохочення за період серпень 1987 року та лютий-березень 1988 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повний текст постанови виготовлений 26 листопада 2018 року.