Справа № 2040/7202/18
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/7202/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калитки О. М.

суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адвоката ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2018, суддя І інстанції Білова О.В., місце складання м. Харків, повний текст складено 05.10.18 по справі № 2040/7202/18

за позовом Адвоката ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, адвокат ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області щодо відмови у наданні інформації на адвокатський запит № 1/фо-Д від 21.08.2018, оформлені листом № 9206/О/20-40-08-01-10 від 28.08.2018.

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області надати інформацію на адвокатський запит № 1/фо-Д від 21.08.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він представляє інтереси стягувача у виконавчому провадженні №55015247. Позивач надіслав на адресу відповідача адвокатський запит з проханням повідомити про усі відкриті банківські рахунки на імя боржника у виконавчому провадженні №55015247 громадянина ОСОБА_3. Відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації, посилаючись на відсутність у позивача довіреності, виписаної громадянином ОСОБА_3.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 року у справі № 2040/7202/18 відмовлено в задоволенні адміністративного позову адвоката ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими, прийнятим на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 22 червня 2018 року між адвокатом ОСОБА_1 та клієнтом, ОСОБА_4, був укладений Договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого Адвокат здійснює представництво інтересів Клієнта під час виконавчого провадження № 55015247 щодо виконання судового рішення Ленінського районного суду м. Харкова № 642/1876/17 від 04.08.2017 про стягнення заборгованості в сумі 6734,47 грн. з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: 61016, м. Харків, пров. Курганський, б. 15, РНОКПП НОМЕР_1.

На виконання умов зазначеного Договору та з метою найскорішого виконання судового рішення, для розшуку майна боржника та грошових коштів, на які можливо звернути стягнення, адвокат ОСОБА_1, звернувся до ГУ ДФС у Харківській області з адвокатським запитом в порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 1/фо-Д від 21.08.2018 (а.с.10-11).

У поданому Відповідачу запиті позивач просив Відповідача надати інформацію та документи на її підтвердження щодо всіх банківських рахунків, відкритих на ім'я громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: 61016, м. Харків, пров. Курганський, б. 15, РНОКПП НОМЕР_1.

Листом №9206/0/20-40-08-01-10 від 28.08.2018 ГУ ДФС у Харківській області відмовило позивачу у наданні інформації на вказаний запит, посилаючись на те, що витребувана інформація не може бути надана, оскільки в силу приписів п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом відомостей, зокрема тих, що становлять банківську таємницю, та у адвокатському запиті відсутні докази отримання доручення від ОСОБА_3. (а.с.20-21)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган правомірно відмовив у наданні інформації на адвокатський запит, оскільки запитана інформація має статус інформації, доступ до якої обмежений.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських обєднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських обєднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і розяснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських обєднань, яким направлено адвокатський запит, зобовязані не пізніше пяти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до ст. 8. Закону України "Про доступ до публічної інформації" таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Відповідно до п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право: на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до податкового органу в інтересах клієнта ОСОБА_4 із адвокатським запитом щодо надання інформації про всі банківські рахунки, відриті на імя іншої особи, яка не є клієнтом позивача - ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий орган правомірно відмовив в наданні такої інформації, оскільки запитана інформація має статус інформації, доступ до якої обмежений, та може бути надана виключно з дозволу такої особи, щодо якої надіслано такий запит.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у листі відповідача висновків про те, що підставою відмови у наданні інформації на адвокатський запит став саме конфіденційний характер запитуваної інформації, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії щодо відмови у наданні інформації на адвокатський запит та зобов'язати надати інформацію на адвокатський запит.

Судовим розглядом встановлено, що податковий орган правомірно відмовив у наданні інформації на адвокатський запит.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у листі №9206/0/20-40-08-01-10 від 28.08.2018 міститься посилання на п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, яким закріплено право платника податків на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами та на ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Тому посилання позивача на приписи ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України щодо того, що субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин, є безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 року у справі № 2040/7202/18 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 по справі №2040/7202/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України..

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 29.11.2018.