Справа № 522/10062/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/10062/18

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П. Час і місце ухвалення: 11:30, 22.10.2018р., м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

08.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №001966 від 24 травня 2018 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень. Також, позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.10.2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 13.11.2018 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що позивач порушив правила перебування в Україні, тобто проживав без документів на право проживання в Україні у період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 24.05.2018 року, за що його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

У зв'язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22.10.2018 року та прийняття нового - про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що подана скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Колегія суддів з матеріалів справи вбачає та учасниками справи не заперечується, що рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 01.12.2010 року №596-10 батька позивача - ОСОБА_2 визнано біженцем в Україні та видано посвідчення біженця НОМЕР_1.

Рішенням Держкомнацрелігій України від 23.03.2011 року №282-11 матір позивача - ОСОБА_5, визнано біженцем в Україні та видано посвідчення біженця НОМЕР_2.

24.05.2018 року головним спеціалістом по роботі з шукачами захисту ІПШЗСІГУДМС в Одеській області Осадчим М.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №01966 про те, що 24.05.2018 року о 12:30 за адресою: м.Одеса, вул. Преображенська, 64, було виявлено громадянина Афганістану ОСОБА_2, який порушив правила перебування іноземців в Україні - заходився нелегально з ІНФОРМАЦІЯ_1, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 24.05.2018 року о 13:00 за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64.

ОСОБА_2 надав пояснення, які внесені до протоколу, та отримав копію його примірника.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД №001966 встановлено, що 24.05.2018 року о 12:30 за адресою: м.Одеса, вул. Преображенська, 64, було виявлено громадянина Афганістану ОСОБА_2, який порушив правила перебування іноземців в Україні - заходився нелегально з ІНФОРМАЦІЯ_1, що є порушення ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 1700 гривень.

Копію оскаржуваної постанови позивач отримав 24.05.2018 року, що підтверджується підписом у вказаній постанові.

Оскаржуючи постанову про накладення адміністративного стягнення до суду ОСОБА_2 вказував, що коли йому виповнилося 18 років ІНФОРМАЦІЯ_1 він звернувся до ГУ ДМС в Одеській області задля отримання посвідчення біженця, однак службові особи відповідача повідомили про необхідність надання додаткових документів і відмовили у видачі посвідчення. Повторно звернувшись до ГУ ДМС в Одеській області 24.05.2018 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, виходив з того, що зважаючи на факт звернення позивача до ГУ ДМС в Одеській області ІНФОРМАЦІЯ_1 за отриманням захисту, його не можливо притягнути до адміністративної відповідально через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а саме умислу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 222-2 КУпАП визначено, що від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Згідно пункту 3.1 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС України від 28.08.2013 року № 825, розглядати справи про адміністративне правопорушення у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, та накладати адміністративне стягнення відповідно до статті 222-2 КУпАП мають право керівники (перші заступники, заступники керівників) головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем вчинення правопорушення, а у разі відсутності уповноваженої посадової особи, яка розглядає справи про адміністративне правопорушення та накладає адміністративне стягнення, - особа, яка виконує її обов'язки.

В ході судового розгляду встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД №001966 0 від 24.05.2018 року, складена головним спеціалістом по роботі з шукачами захисту ІПШЗСІГУДМС в Одеській області Осадчим М.В., тобто уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, як це визначено статтею 222-2 КУпАП та пунктом 3.1 Інструкції № 825.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

На підставі статті 9 КУпАП саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За змістом статей 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

На підставі викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідачем дотримано процедуру притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, передбачених частиною другою цієї статті, у вигляді накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Посилання позивача, що він як неповнолітня дитина мав отримати статус біженця разом з матір'ю, не приймається судом, оскільки рішення Держкомнацрелігій України від 23.03.2011 року №282-11, яким мати позивача - ОСОБА_5 визнана біженцем в Україні, не є предметом розгляду у даній справі та суд позбавлений можливості надавати вказаному рішенню будь-яку юридичну оцінку.

Разом з тим, колегією суддів з матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 не отримував статус біженця, а лише був зазначений у документах батьків, як неповнолітня дитина.

Таким чином, позивач з моменту досягнення повноліття (ІНФОРМАЦІЯ_1) повинен був звернутись до Державної міграційної служби України для отримання документів на право проживання в Україні.

Посилання позивача на факт його самостійного звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 до ГУ ДМС в Одеській області задля отримання посвідчення біженця не підтверджено жодним належним доказом, а тому не приймається до уваги судом апеляційної інстанції.

Матеріали справи містять докази звернення позивача до ГУ ДМС в Одеській області лише 24.05.2018 року, а тому наведені позивачем обставини не спростовують його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення від 22.10.2018 року підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 жовтня 2018 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МОД 001966 від 24 травня 2018 року.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук