Справа № 808/1727/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/1727/18

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року (головуючий суддя Стрельнікова Н.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо не призначення Позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

- скасувати пункт 40 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №121 від 24.11.2017 року;

- зобов`язати Відповідача призначити та виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного під час виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів від 28.05.2008 №499 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві у розмірі 48-місячного грошового забезпечення;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати на правову допомогу у сумі 1500 грн.

В обґрунтування позову Позивач посилається на те, що 29.12.2008 року Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Вказує, що оскільки інвалідність настала як наслідок виконання Позивачем обов`язків військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги. Проте, рішенням Міністерства оборони України Позивачу було безпідставно та необґрунтовано відмовлено у нарахуванні та виплаті відповідної допомоги. У зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено (а.с. 52-54).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач проходив строкову військову службу та був звільнений саме зі строкової військової служби 04.05.1987, а інвалідність первинно була встановлена Позивачу лише 19.12.2008, тобто у понад тримісячний термін після звільнення зі служби, встановлений п.6 ч.2 ст. 16 Закону №2011-XII, у зв`язку з чим він не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 61-63).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не повно дослідив усі обставини справи та дійшов не вірних висновків, зокрема, не врахував те, що моментом коли військовослужбовець набуває права на отримання одноразової грошової допомоги є дата настання інвалідності, не залежно від часу та місця звільнення з військової служби. Означене підтверджується постановою Верховного Суду України від 18.11.2014 року у справі №21-446а14.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 29 грудня 2008 року Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 083347 (а.с. 10).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 841 від 20.11.2008 року у Позивача було виявлено множинні захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 12).

Постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2017 по справі №331/1595/17 (2а/331/80/2017), яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017, задоволено вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано Запорізький обласний військових комісаріат направити документи Позивача до Міністерства оборони України, з метою нарахування одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 19-21).

На виконання вказаного рішення суду, пунктом 40 Протоколу Засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №121 від 24.11.2017, розглянувши подані документи комісій дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 23).

Позивач, не погодившись із рішенням Відповідача про відмову в призначені йому одноразової грошової допомоги, звернувся з даним позовом до суду.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII; Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ; Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у Позивача відсутнє право на одержання одноразової грошової допомоги з огляду не те, що ним пропущено строк для звернення за одержанням такої допомоги, оскільки для військовослужбовців строкової служби чітко встановлено строк (не пізніше через три місяці після звільнення зі служби), в який військовослужбовець може звернутись за одержанням такої допомоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

При визначенні права особи на отримання одноразової грошової допомоги, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (ч. 9 ст. 163) делеговано Кабінету Міністрів України визначати не тільки порядок проведення компенсаційних виплат, а й умови, за яких вони здійснюються.

Пунктом 1 цього Порядку (Постанова Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975) визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 передбачає, що допомога, що не призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом З Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Позивачу було первинно встановлено інвалідність 29.12.2008 року згідно довідки МСЕК серії АД №083347 безстроково (а.с. 10).

Питання про призначення йому одноразової грошової допомоги розглядалось відповідно до підпункту 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, оскільки він проходив строкову військову службу: військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві...

Аналогічна норма міститься і в пункті 6 частини 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, зокрема, встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві...

Позивач був звільнений з військової служби в 04.05.1987 року (про що зазначено в наданому військовому квитку військовослужбовця строкової служби), а інвалідність встановлена через 21 рік після звільнення.

На час звернення Позивача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги вказані норми діяли.

При цьому колегія суддів звертає увагу заявника на те, що його посилання на підпункт 2 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, де зазначено, що військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби..., є необґрунтованим, оскільки даний пункт не стосується військовослужбовців строкової служби.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №760/16027/16-а, де зазначено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Тобто, Верховний Суд акцентував увагу на тому, що строк для звернення із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, не встановлюється військовослужбовцям строкової служби.

Таким чином, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018 року по справі №750/5074/17.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням того, що Позивач проходив строкову військову службу та був звільнений саме зі строкової військової служби 04.05.1987, а інвалідність первинно була встановлена Позивачу в 19.12.2008, тобто у понад тримісячний термін після звільнення зі служби, встановлений п.6 ч.2 ст. 16 Закону №2011-XII, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 05 липня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги заявника спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі №808/1727/18 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена 27 листопада 2018 р.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова