Справа № 810/4182/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4182/18 Суддя (судді) першої інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучма А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року (справу розглянуто у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги за встановленою групою інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатної особи на 16 травня 2016 р.;

- зобов'язати відповідача у зв'язку із встановленням позивачу групи інвалідності виплатити позивачу недоотриману одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатної особи на 16 травня 2016 р., в сумі 290000 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини справи.

19 листопада 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Київській області на апеляційну скаргу, у якому відповідач підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у період з 15 лютого 1997 р. по 6 листопада 2015 р. позивач проходив службу в органах внутрішніх справ - в ГУ МВС України в Київській області. Із 7 листопада 2015 р. на підставі наказу №1о/с від 7 листопада 2015 р. позивача зараховано на службу в Головне управління Національної поліції в Київській області. Із 22 січня 2016 р. позивача - старшого лейтенанта поліції, інспектора Рокитнянського ВП ГУ НП в Київській області, звільнено зі служби в поліції.

Згідно з свідоцтвом про хворобу № 14/Зв від 15 січня 2016 р. захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а згідно з копією довідки МСЕК серії АВ №0214486 із 16 травня 2016 р. позивачу встановлено другу групу інвалідності від захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. У позивача ступінь втрати професійної працездатності становить 70 %.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 р. в адміністративній справі №357/13359/16-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, позов задоволено. Зокрема, було визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області, викладену в листі від 26 вересня 2016 р. №29/М-596 у проведені виплати одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням групи інвалідності ОСОБА_3 та зобов'язано Головне управління Національної поліції в Київській області призначити і виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням групи інвалідності в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 р. в цій адміністративній справі №357/13359/16-а апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Київській області задоволено частково, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року змінено, викладено абзац третій її резолютивної частини в наступній редакції: "Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Київській області скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 та прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги". В решті постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року залишено без змін.

Постанова набрала законної сили 27 липня 2018 р.

23 квітня 2018 р. позивач звернувся до відповідача зі скаргою про невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 р.

Листом відповідача від 17 травня 2018 р. № 29/М-554 позивача повідомлено, що постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 р. виконано в повному обсязі. Зазначено, що протоколом засідання комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 20 квітня 2018 р. № 11, матеріали, що були подані до Головного управління 28 березня 2018 р., затверджені на виплату, видано наказ про призначення та виплату одноразової грошової допомоги від 24 квітня 2018 р. №869, подано до Національної поліції України розрахунок потреби в коштах на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 158 580,00 грн (а.с. 9).

Не погоджуючись із розміром одноразової грошової допомоги, нарахованої відповідно до рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 р. та вважаючи, що його права, свободи та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що відповідач, здійснюючи нарахування одноразової грошової допомоги, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, вірно застосувавши нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, що регулює розмір виплати вказаної допомоги, та дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, проте не підтримує доводи, викладені в оскаржуваному апелянтом рішенні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 4 цієї частини та стягнення з відповідача суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі статтею 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

В той же час, відповідно до статті 160 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення із позовом стало неправильне, на думку позивача, виконання відповідачем зазначеного вище судового рішення. Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Заяву, зазначену у ч. 1 ст. 383 КАС України, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у вищезазначеній статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Таким чином, процесуальним законом передбачено певну послідовність дій, які позивачу необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаних судових рішень порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звернутись до суду, в порядку статті 383 КАС України, із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред'являти новий адміністративний позов.

Отже, питання про виконання судового рішення у справі № 810/4182/18 не може розглядатись як новий публічно-правовий спір.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31 січня 2018 року №К/9901/1141/18.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, проте з інших підстав.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково: необхідно змінити рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року, зазначивши у мотивувальній частині, що підставами для відмови у задоволенні позовних вимог є доводи, викладені у даній постанові суду. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року, зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні позовних вимог є доводи, викладені у даній постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.

У решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 28.11.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма