Справа № 2826/2073/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2018 року

Київ

справа №2826/2073/14

касаційне провадження №К/9901/3897/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

за участю: секретаря Жидецької В.В.,

представника позивача Гаврилюка А.В.,

представника відповідача Перепелюка О.В

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 у справі №826/2073/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний склад №1» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістичний склад № 1» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.12.2013 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2014 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2014 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.12.2013 №.

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві подано касаційну скаргу, в якій відповідач просить постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 138.4 статті 138, підпункту 139.1.3 пункту 139.1 статті 139, пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України, пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Зокрема зазначає, що операції з викупу векселів власної емісії у ТОВ «Фоззі-Фуд» не пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Крім того, позивачем не підтверджено операції з ТОВ «Тополя», яке припинено, але товар від зазначеного контрагента позивачем не отримано.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем у період із 01 по 07 листопада 2013 року проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності нарахування та повноти сплати податку на прибуток за 2012-2013 роки.

Перевіркою встановлено, що позивачем занижено податок на прибуток у загальному розмірі 2599550,00грн., у тому числі за: І квартал 2012 року - 1377199,00грн.; ІІ квартал 2012 року - 377709,00грн.; ІІІ квартал 2012 року - 462587,00грн.; IV квартал 2012 року - 382055,00грн., чим порушено пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 138.4 статті 138, підпункт 139.1.3 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 14.11.2013 №1287/26-53-22-01-35912697 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.12.2013 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2599550,00грн. за основним платежем та у розмірі 1299775,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фактично позивач здійснив грошові витрати на придбання товару по взаємовідносинах із ТОВ «Тополя ЛТД», який не використано (не буде використано) у господарській діяльності позивача, оскільки товар не отримано та, як наслідок, не реалізовано, у зв'язку з чим позивачем не отримано доходу. Щодо операцій з викупу векселів власної емісії у ТОВ «Фоззі-Фуд» судом зроблено висновок, що не встановленим є факт, чи виписано вказані векселі у зв'язку зі здійсненням позивачем господарської діяльності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що операція зі зворотного викупу цінного паперу не є погашенням такого цінного паперу, а тому під час зворотного викупу цінний папір для цілей оподаткування є товаром в зв'язку з чим позивачем правомірно включено до складу витрат відсотки по вищевказаних векселях. По операціям з ТОВ «Тополя ЛТД» судом зроблено висновок, що застосування відповідачем до спірних правовідносин 2008 року підпункту 139.1.3 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, які набрали законної сили лише 01 квітня 2011 року, є неправомірним.

Суд касаційної інстанції не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Щодо операцій позивача та ТОВ «Тополя ЛТД» суд звертає увагу на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Тополя ЛТД» укладено договори поставки від 19 грудня 2008 року №125/Т та від 23 грудня 2008 року №129/Т. На виконання умов вказаних договорів 30 грудня 2008 року позивачем здійснено попередню оплату за товар у загальному розмірі 6200000,00грн.

Позивачем товар від ТОВ «Тополя ЛТД» не отримано, а вказане товариство 22 грудня 2009 року визнано банкрутом, має стан «припинено, але не знято з обліку».

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції, чинній на момент виникнення співних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону в редакції, чинній на момент виникнення співних правовідносин, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції, чинній на момент виникнення співних правовідносин, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У касаційній скарзі контролюючий орган посилається на те, що згідно з підпунктом 139.1.3 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг. Крім того, після закінчення строку позовної давності щодо повернення внесених авансових платежів позивач зобов'язаний був сторнувати відображені ним витрати по спірним операціям. Крім того, діяльність ТОВ «Тополя ЛТД» була фіктивною, що виключає правомірність включення позивачем витрат по операціям з вказаним товариством до складу валових.

Так, судами попередніх інстанцій зазначені доводи податкового органу не перевірено та при розгляді справи не вжито належних заходів для встановлення фактичних обставин справи щодо зазначених в акті перевірки фактів, з якими відповідач пов'язує порушення позивачем вимог законодавства по операціям з ТОВ «Тополя ЛТД».

Судами також не перевірено, яким чином позивачем відображено у бухгалтерському та податковому обліку операції із вказаним контрагентом та відповідно яким чином на такий облік впливає закінчення позовної давності по авансовим платежам, внесеним контрагенту.

Крім того, судами не перевірено дотримання контролюючим органом строків давності визначення грошових зобов'язань у випадку встановленого порушення вимог податкового законодавства.

Щодо операцій позивача з ТОВ «Фоззі-Фуд» суд звертає увагу на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 01 січня 2012 року за позивачем обліковувалась кредиторська заборгованість перед ТОВ «Фоззі-Фуд» по 9-ти векселях у загальному розмірі 76000000,00грн. Вказану заборгованість протягом 2012 року погашено, однак, станом на 31 грудня 2012 року за позивачем обліковувалась нова заборгованість по інших 8-ми векселях у загальному розмірі 76000000,00грн.

Так, між позивачем та ТОВ «Фоззі-Фуд» укладено договори купівлі-продажу цінних паперів від 04 квітня 2011 року №Б-127/2011, від 24 червня 2011 року №Б-170/2011 та від 26 січня 2012 року №Б-50/2012.

Згідно договору від 04 квітня 2011 року №6-127/2011 його предметом були векселі серії АА за номерами: № № 574892, 574891, 574893, 2135683, 574898, 574899, 574894, 2135676, 2135677, 574900, 574895, 2135978, 2135679, 2135680, 574897, 574897, 574896, 2135681, 2135682. Загальна кількість -18 векселів.

За відповідні векселі, який придбало TOB «Логістичний склад №1», було здійснено розрахунок векселями серії АА за номерами: №2135675, 2135684, 0574901, 2135674, 2135689, 2135690, 2135687, 2135688, 2135685, 2135686. Загальна кількість 10 векселів.

Згідно договору від 24 червня 2011 року №6-170/2011 його предметом були векселі серії АА за номерами: №2135676, 2135674, 2135684, 2135685, 2135686, 2135687, 2135688, 2135689, 2135690, 0574901. Загальна кількість 10 векселів.

За даний товар було здійснено розрахунок векселями серії АА за номерами: №2135691, 2135692, 2135693, 2236956, 2236957, 2236958, 2236959, 2236960, 2236961. Загальна кількість 9 векселів.

Відповідно до договору від 26 січня 2012 року № 6-50/2012 його предметом були векселі серії АА за номерами: №2135691, 2135692, 2135693, 2236956, 2236957, 2236958, 2236959, 2236960, 2236961. Загальна кількість 9 векселів.

За даний товар було здійснено розрахунок векселями серії АА за номерами: №2236962, 2236963, 2236964, 2236965, 2236966, 2236967, 2236968, 2236969. Загальна кількість 8 векселів.

Таким чином, позивач придбав у ТОВ «Фоззі-Фуд» векселі власної емісії та розрахувався за них іншими векселями власної емісії.

Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Таким чином, вексель як цінний папір посвідчує відносини боргу між сторонами договору. Викуп в подальшому позивачем власних векселів у контрагента шляхом емісії векселів є операцією з придбання цінних паперів із грошовим зобов'язанням щодо платежу за новими векселями.

Відповідач в обґрунтування наявності порушення позивачем вимог податкового законодавства посилався на відсутність зв'язку зазначених операцій з господарською діяльністю товариства та порушення вимог пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не перевірено, як операції з придбання векселів у ТОВ «Фоззі-Фуд» відображено у бухгалтерському та податковому обліку позивача, зокрема, не з'ясовано чи включалися позивачем до складу витрат витрати по сплаті процентів за борговими зобов'язаннями.

Крім того, судами не надано належної оцінки доводам відповідача щодо відсутності зв'язку зазначених вище операцій з господарською діяльністю позивач, зокрема не перевірено підстав видачі позивачем первісних векселів, які в подальшому викупалися у ТОВ «Фоззі-Фуд».

Таким чином, судами попередніх інстанцій не з'ясовано на підставі належних і допустимих доказів усіх обставин з якими контролюючий орган пов'язує порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства.

Проте, судами попередніх інстанцій зазначено залишено поза увагою, обставини справи встановлено неповно, вимоги процесуального законодавства щодо безпосереднього, всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів виконано не було, що і потягло за собою прийняття рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду судам слід врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права і обов'язки сторін, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2014 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 у справі №826/2073/14 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду