Справа № 740/5383/15
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року Чернігів Справа № 740/5383/15

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до міського голови м. Ніжина Лінника Анатолія Валерійовича про визнання дій незаконними та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до міського голови м. Ніжина Лінника Анатолія Валерійовича, в якому просить: визнати незаконними дії відповідача, пов'язані з видачею розпорядження № 335-В «Про відпустку міського голови» від 26.12.2014; скасувати розпорядження міського голови № 335-В від 26.12.2014 «Про відпустку міського голови», як таке, що порушує Конституцію та закони України.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно винесено оскаржуване розпорядження № 335-В від 26.12.2014 «Про відпустку міського голови», яким в тому числі надано заступнику міського голови право першого підпису службових, фінансових, адміністративно-господарських документів, чим порушено статті 5, 7, 8, 19 Конституції України, статтю 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки поняття «першого підпису» чи наділення таким правом будь-кого не передбачено. Стверджує, що передача таким чином функцій та повноважень міського голови призвела до протиправного звільнення позивача з посади начальника КП ЖЕК «Південна» Ніжинської міської ради.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки міським головою міста Ніжина Лінником А.В. видано розпорядження № 335-В від 26.12.2014 «Про відпустку міського голови» у межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зазначає, що дане розпорядження відноситься до внутрішньо-організаційних актів та не підлягає обов'язковому оприлюдненню через офіційні електронні та друковані засоби масової інформації.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що у своїй діяльності, на посаді міського голови міста Ніжина Лінник А.В., як і будь-який державний службовець має керуватися виключно Конституцією та Законами України, а права, обов'язки міського голови чітко регламентовані та визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким не передбачено право передачі «першого підпису».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26.12.2014 міським головою міста Ніжина Лінником А.В. винесено розпорядження № 335-В про вибуття у основну щорічну відпустку на п'ять календарних днів з 26 по 30 грудня 2014 року за період з 03.06.2014 по 02.06.2015. Також надано ОСОБА_3, заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, право першого підпису службових, фінансових та адміністративно-господарських документів, тимчасово, на період відпустки міського голови, з 26 по 30 грудня 2014 року включно (т. 1 а.с. 6).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Приписами частини першої статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Згідно до пункту 20 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень.

З аналізу викладених норм слідує, що видача розпоряджень належить до повноважень міського голови.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, вирішуючи спір, суд повинен встановити, що у зв'язку з прийнятим рішенням, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи або законні інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Так, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, право на судовий захист має особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. При цьому, така особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних чинним законодавством інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

В обсязі встановлених у даній справі фактичних обставин, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд вважає, що розпорядження № 335-В «Про відпустку міського голови» від 26.12.2014 є актом індивідуальної дії, а тому його прийняття не порушує прав позивача.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що дії міського голови м. Ніжина Лінника А.В., які полягають у виданні розпорядження «Про відпустку міського голови» від 26.12.2014 № 335-В не порушують прав позивача, які б підлягали захисту та відновленню в судовому порядку, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 16652, РНОКПП НОМЕР_1) до міського голови міста Ніжина Лінника Анатолія Валерійовича (пл. Івана Франка, буд. 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) про визнання дій незаконними та скасування розпорядження - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року.

Суддя В.О. Непочатих