Справа № 463/5208/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/2712/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

з участю представників позивача Мельник О.В.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

перекладача Абдурахманова М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_2 про затримання іноземця, за апеляційною скаргою громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2018 року (суддя Мармаш В.Я., м. Львів, текст рішення проголошено 07.09.2018),

В С Т А Н О В И В:

Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Личаківського районного суду м.Львова з адміністративним позовом до громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_2 про затримання з метою виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2018 про примусове видворення його за межі України.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено. Вирішено затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2018 про примусове видворення його за межі території України.

Із цим рішенням не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке постановлене із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням те недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що суддя не надав можливості відповідачу реалізувати свої права та залучити до справи кваліфікованих представника - адвоката та перекладача на азейбарджанську мову. Зазначає, що постанова Сокальського районного суду від 08.08.2018 не розглядалась Львівським апеляційним адміністративним судом, а буде предметом розгляду Апеляційного суду Львівської області 10.09.2018 о 12:00. Вказує про відсутність доказів того, що оскаржуване ними рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2018 залишено без змін, зокрема станом на 09.09.2018 в реєстрі відсутні відомості про прийняте 06.09.2018 рішення Львівським апеляційним адміністративним судом. Крім того, посилається на те, що в матеріалах відсутні протокол затримання та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП. Також покликається на те, що ОСОБА_2 20.08.2018 особисто в присутності захисника звернувся до ГУ ДМС України у Львівській області із заявою про надання статусу біженця чи особи, що потребує додаткового захисту.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про законність та обгрунтованість оскарженого судового рішення.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Відповідач ОСОБА_2 також підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що не бажає залишати Україну.

Представники позивача заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та пояснили, що відповідач систематично порушує законодавство України щодо порядку перебування іноземців і не здійснив належних заходів щодо легалізації свого перебування у державі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідач вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, 05.08.2018 року був затриманий. 08.08.2018 постановою Сокальського районного суду Львівської області відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 8500 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2018, допущеним до негайного виконання, ухвалено примусово видворити відповідача за межі України.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2018 року у справі № 876/6618/18 апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 9 серпня 2018 року - без змін.

Отже це судове рішення набуло законної сили і є обов'язковим для виконання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 незаконно перебуває на території України, будучи зобов'язаним добровільно виконати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2018 року щодо примусового видворення його за межі України, але фактично ухилився від його виконання, жодних доказів поважності причин невиконання судового рішення не надав.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Статтею 31 Закону України №3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн.

Такі обставини щодо відповідача відсутні.

Частиною 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, зокрема щодо затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлена свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до п. 113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Згідно матеріалів справи, відповідач не виконав рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2018 року, та не виїхав за межі України, а 06.09.2018 був повторно затриманий представниками Мостиського прикордонного загону в контрольованому прикордонному районі без документів, які посвідчують його особу.

При цьому жодних доказів на підтвердження існування об'єктивних перешкод для виконання судового рішення про видворення суду надано не було.

Крім того, згідно рішення ГУ ДМС у Львівській області від 25.05.2016 року було зобов'язано відповідача примусово повернутися до країни походження, яке також виконано не було.

Зазначені факти свідчать про наявність обґрунтованих підстав вважати, що громадянин Азербайджанської республіки ОСОБА_2, стосовно якого постановлено рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2018 року про примусове видворення за межі України, яке набрало законної сили, ухиляється від його виконання.

А тому, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо порушення норм процесуального законодавства судом першої інстанції, зокрема незабезпечення перекладача, нероз'яснення права відводу, на які посилається представник апелянта, то такі мали місце під час проведення судового засідання.

Разом з тим, апелянт не навів жодного доказу, що справа була розглянута неповноважним судом, що суддя, який брав участь у її розгляді, підлягав відводу.

Також із технічного запису судового засідання вбачається, що відповідач спілкувався російською мовою і розумів запитання судді, однак, про необхідність залучення перекладача не заявляв.

Зазначені порушення були усунуті в суді апеляційної інстанції.

Згідно частини 1 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що по суті позову прийняте правильне рішення, а порушення процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування рішення згідно ч. 3 ст. 317 КАС України відсутні, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 243, 289, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2018 року у справі № 463/5208/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик