Справа № 826/8105/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 листопада 2018 року № 826/8105/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доЛівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивачОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Києва про відмову проведення перерахунку пенсії державного службовця з врахуванням сум матеріальної допомоги, зазначених у довідці про складові заробітної плати Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 29.12.2012 № 46, яка враховується при розрахунку пенсії та з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

- зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України здійснити ОСОБА_1 з 02 січня 2013 року (дата призначення пенсії), перерахунок та виплату пенсії державного службовця v розмірі 80% (вісімдесят відсотків) суми заробітної плати ОСОБА_1 у відповідності до Закону України від 16.12.1993 № 3723 - XII «Про державну службу» ( у редакції на час призначення пенсії) з урахуванням усіх виплат, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування, в тому числі матеріальної допомоги, зазначеної у довідці про складові заробітної плати Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 29.12.2012 № 46.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.05.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно не включено до розрахунку заробітку, з якого визначається пенсія, всі суми, з яких позивачем сплачені внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти позовних вимог заперечує, зазначає, що '3 01.05.2016 p. набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889, який не передбачає проведення перерахунку пенсії державним службовцям, а отже не має перерахувати пенсії позивачу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Києва та отримує пенсію за віком як державний службовець відповідно до Закону України «Про державну службу».

Судом встановлено, що з 06.10.2017 ОСОБА_1 переведено до переліку непрацюючих пенсіонерів.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки про складові заробітної плати від 29.12.2012 №46 з урахуванням для розрахунку пенсії «інших виплат».

Листом від 13.03.2018 №2049/13 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відмову в перерахунку.

Відповідно до вказаного листа, відмова обґрунтована тим, що з 01.05.2016, відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 889-VIII, втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 , окрім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10, 12 цього розділу. У пунктах 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 889-VIII передбачено право державних службовців за певних умов на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» скасовано пункти 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 3723, а також те, що Закон № 889 не передбачає механізм перерахунку пенсій, в тому числі призначених згідно із Законом № 3723, постановою №1013 скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, а свої законні права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ; чинного на час призначення пенсії позивачу) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частинами другою та шостою статті 33 Закону №3723-ХІІ передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 33 Закону № 3723-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, прокуратури, судів та інших органів» керівникам цих органів надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Аналіз наведених положень, що діяли а період роботи позивача, дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань входить до системи оплати праці державного службовця.

Частиною першою статті 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відповідно до довідки Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 29.12.2012 №46, на всі виплати, включені в вказану довідку про складові заробітної плати, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а з 1 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в тому числі на «Інші виплати» (матеріальна допомога), а тому відповідні виплати мають враховуватись при обчисленні розміру пенсії державного службовця.

Доводи відповідача з приводу того, що з 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», відповідно до якого призначені пенсії державного службовця не перераховуються є безпідставними, оскільки предметом позову у даній справі є неправильне обчислення розміру пенсії позивачу при її призначенні відповідно до вимог Закону №3723-ХІІ щодо врахування всіх складових оплати праці, з яких утримано внесок на державне соціальне страхування, на які позивач мав право до набрання чинності Законом №889-VIII.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №266/1415/17 (№К/9901/15326/18).

Водночас, позивач просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з 02 січня 2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Так, судом встановлено, що позивач отримує пенсію з 02.01.2013 року.

Таким чином, перерахунок пенсії необхідно провести з дати виникнення у нього такого права, а саме: з 02 січня 2013 року.

Крім того, Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При цьому, Суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

З аналізу норм права, суд вважає, що ефективним захистом порушених прав позивача є зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити перерахунок пенсії та виплату пенсії державного службовця v розмірі 80% (вісімдесят відсотків) суми заробітної плати ОСОБА_1 з врахуванням усіх виплат, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування, в тому числі матеріальної допомоги, зазначеної у довідці про складові заробітної плати Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 29.12.2012 № 46.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість не проведення перерахунку пенсії та її виплати з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частинами першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 159, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Києва про відмову ОСОБА_1 в проведення перерахунку пенсії державного службовця з врахуванням сум матеріальної допомоги, зазначених у довідці про складові заробітної плати Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 29.12.2012 № 46, яка враховується при розрахунку пенсії та з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

3. Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України здійснити ОСОБА_1 з 02 січня 2013 року (дата призначення пенсії), перерахунок та виплату пенсії державного службовця v розмірі 80% (вісімдесят відсотків) суми заробітної плати ОСОБА_1 з врахуванням усіх виплат, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування, в тому числі матеріальної допомоги, зазначеної у довідці про складові заробітної плати Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 29.12.2012 № 46.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (02154, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Песійного фонду України в м. Києві (02225, м. Київ вул. Каштанова, 6, )

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян