Справа № 9901/552/18
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2018 року

Київ

справа №9901/552/18

адміністративне провадження №П/9901/552/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Гончарової І.А.,

суддів Бившевої Л.І., Олендера І.Я., Шипуліної Т.М., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Калініна О.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Погребняка С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу № 9901/552/18

за позовом ОСОБА_1

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

08 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП), в якому просить:

- визнати рішення № 13пп-18 від 24.01.2018 КДКП протиправним та нечинним повністю, скасувати його;

- зобов'язати КДКП відповідно до рішення від 07.06.2017 № 7зп-17 про затвердження порядку проведення конкурсу для зайняття вакантної або тимчасово вакантної посади прокурора в порядку переведення до органу прокуратури вищого рівня виконати пункти (вчинити певні дії):

- п. 9. Кожен кандидат після проходження співбесіди ознайомлюється з кількістю набраних ним балів. Результат фіксується у відомості та засвідчується підписами кандидата, секретаря і голови Комісії (тобто скласти відомість про результати співбесіди на посаду начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва АРК);

- п. 10. На підставі відомостей за результатами тестування та співбесіди Комісія формує рейтинговий список кандидатів (п. 4 ст. 34 Закону України «Про прокуратуру») шляхом додавання отриманих балів. Найвище місце у рейтингу займає кандидат (кандидати), який набрав найбільшу кількість балів (зобов'язати КДКП сформувати рейтинговий список) на посаду начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва АРК);

- п. 11. Рейтинговий список затверджується на засіданні Комісії простою більшістю голосів від загального її складу, про що складається відповідний протокол, який підписує голова та секретар Комісії (тобто зобов'язати КДКП затвердити рейтинговий список на посаду начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва АРК на засіданні Комісії простою більшістю голосів від загального її складу, скласти відповідний протокол, який підписує голова та секретар Комісії);

- п. 13. За результатами конкурсу Комісія надсилає керівникові відповідної прокуратури подання на призначення кандидата на посаду прокурора органу прокуратури, на зайняття вакантної посади в якому кандидат подав заяву (тобто направити прокурору АРК подання на призначення кандидата на посаду начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва АРК, тобто ОСОБА_3 або ОСОБА_1, так як на цю посаду в співбесіді брали участь тільки 2 прокурора).

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вважає оскаржуване рішення КДКП протиправним, оскільки всупереч затвердженого рішенням КДКП від 07.06.2017 №7зп-17 порядку проведення конкурсу для зайняття вакантної або тимчасово вакантної посади прокурора в порядку переведення до органу прокуратури вищого рівня відповідач не вчинив дій, передбачених вказаним порядком у ході проведення конкурсу, чим порушив права та інтереси позивача.

У відзиві на позовну заяву КДКП просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Вважає, що рішення від 24.01.2018 № 13пп-18 є законним та обґрунтованим, оскільки прийнято відповідно до частин 7 та 8 статті 78 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, відповідач зазначив, що вказане рішення КДКП не є таким, що порушує права і свободи особи, оскільки прийняте КДКП в межах визначеної законом компетенції та не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 01.08.2018 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання рішення протиправним та нечинним, зобов'язання вчинити дії та відкрито провадження в адміністративній справі № 9901/552/18.

У судовому засіданні, яке відбулося 19.11.2018 у режимі відеоконференції, позивач підтримав свої позовні вимоги та просив Суд задовольнити позов.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві та доповненні до відзиву. Також просив долучити до матеріалів справи копію рішення КДКП від 17.10.2018 № 241пп-18 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу для зайняття вакантної або тимчасово вакантної посади прокурора в порядку переведення до органу прокуратури вищого рівня», яким визнано таким, що втратило чинність, рішення КДКП від 07.06.2017 № 7зп-17 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу для зайняття вакантної або тимчасово вакантної посади прокурора в порядку переведення до органу прокуратури вищого рівня».

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, задовольнив вказане клопотання відповідача та долучив до матеріалів справи копію рішення КДКП від 17.10.2018 № 241пп-18.

IV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_1 з 05.06.2013 призначений на посаду прокурора прокуратури Московського району міста Харкова.

Відповідно до рішення КДКП від 16.08.2017 № 4-пп-17 оголошено конкурс на зайняття вакантних посад заступника прокурора Автономної Республіки Крим та начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим.

Позивача на підставі поданої ним заяви на обидві вказані в рішенні КДКП від 16.08.2017 №4-пп-17 посади допущено до участі в конкурсі.

За результатами проходження тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) 10.10.2017 позивач отримав 92 бали для оцінки професійного рівня прокурора, у зв'язку з чим його допущено до подальшого проходження конкурсу, а саме до співбесіди, яка відбулася 18.01.2018.

Рішенням КДКП від 24.01.2018 № 13пп-18 визнано таким, що не відбувся конкурс на посади заступника прокурора Автономної Республіки Крим та начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва цієї прокуратури.

Вказане рішення мотивоване тим, що під час співбесід 18.01.2018 КДКП надано оцінку професійному рівню, досвіду, морально-діловим якостям кожного з кандидатів та перевірено їх готовність до здійснення повноважень на цих посадах. За підсумками цієї оцінки встановлено, що жоден з кандидатів на посаду заступника прокурора Автономної Республіки Крим та начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва цієї прокуратури не готовий до здійснення повноважень на цих посадах. З огляду на викладене жоден з кандидатів не може бути запропонований Генеральному прокурору та прокурору Автономної Республіки Крим для призначення на ці посади.

Не погодившись з правомірністю рішення КДКП від 24.01.2018 № 13пп-18, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

V. ОЦІНКА СУДУ

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) прокурор може бути переведений за його згодою до іншого органу прокуратури, у тому числі вищого рівня, на вакантну або тимчасово вакантну посаду. Переведення до органу прокуратури вищого рівня здійснюється за результатами конкурсу, порядок проведення якого визначається Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. Конкурс має включати в себе оцінку професійного рівня, досвіду, морально-ділових якостей прокурора та перевірку його готовності до здійснення повноважень в іншому органі прокуратури, у тому числі вищого рівня.

Згідно з частинами сьомою та восьмою статті 78 Закону України «Про прокуратуру» рішення КДКП вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість від її загального складу, передбаченого цим Законом. Рішення КДКП викладаються в письмовій формі. У рішенні КДКП зазначаються дата і місце його прийняття, члени комісії, які брали участь у засіданні, питання, що розглядалися, мотиви прийнятого рішення, а також порядок і строк оскарження рішення. Рішення підписується головуючим та членами КДКП, які брали участь у засіданні. За наявності окремої думки, вона викладається у письмовій формі і додається до справи, про що головуючий повідомляє на засіданні, але зміст окремої думки виголошенню на засіданні не підлягає.

27.04.2017 всеукраїнською конференцією прокурорів прийнято Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Положення), пунктом 1 якого встановлено, що воно визначає процедуру підготовки, розгляду питань та прийняття рішень Комісією, що віднесені Законом № 1697-VII до її компетенції, а також інших питань організації діяльності Комісії.

Пунктом 61 Положення передбачено, що Комісія має право прийняти рішення, якщо на її засіданні присутні не менше дев'яти членів. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість від загального складу Комісії, передбаченого Законом. Рішення Комісії викладаються в письмовій формі.

У рішенні Комісії зазначаються дата і місце його прийняття, члени комісії, які брали участь у засіданні, питання, що розглядалися, мотиви прийнятого рішення. Рішення підписується головуючим та членами Комісії, які брали участь у засіданні (пункт 63 Положення).

Згідно з пунктом 95 Положення Комісія вирішує питання про переведення прокурора, за його згодою, до органу прокуратури вищого рівня на вакантну або тимчасово вакантну посаду, за результатами конкурсу, порядок проведення якого визначається Комісією.

На виконання вимог Закону №1697-VII та Положення, рішенням КДКП від 07.06.2017 №7зп-17 затверджено Порядок проведення конкурсу для зайняття вакантної або тимчасово вакантної посади прокурора в порядку переведення до органу прокуратури вищого рівня (далі - Порядок), який визначає умови і процедуру проведення конкурсу.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку конкурс на переведення прокурора до органу прокуратури вищого рівня включає в себе оцінку професійного рівня, досвіду, морально-ділових якостей прокурора та перевірку його готовності до здійснення повноважень в цьому органі.

Пунктами 10, 11, 13 розділу ІІ Порядку визначено, що на підставі відомостей за результатами тестування та співбесіди КДКП формує рейтинговий список кандидатів (частина четверта статті 34 Закону № 1697-VII) шляхом додавання отриманих балів. Найвище місце у рейтингу займає кандидат (кандидати), який набрав найбільшу кількість балів. Рейтинговий список затверджується на засіданні КДКП простою більшістю голосів від загального її складу, про що складається відповідний протокол, який підписує голова та секретар КДКП. За результатами конкурсу КДКП надсилає керівникові відповідної прокуратури подання на призначення кандидата на посаду прокурора органу прокуратури, на зайняття вакантної посади в якому кандидат подав заяву.

Під час розгляду справи судом встановлено, що за підсумками співбесід, під час яких надано оцінку професійному рівню, досвіду, морально-діловим якостям кожного з кандидатів, КДКП не виставлялися бали, оскільки, як зазначено у рішенні № 13пп-18 від 24.01.2018, жоден з кандидатів на посаду заступника прокурора Автономної Республіки Крим та начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва цієї прокуратури не готовий до здійснення повноважень на цих посадах, у зв'язку з чим не може бути запропонований Генеральному прокурору та прокурору Автономної Республіки Крим для призначення на ці посади.

За таких обставин суд погоджується з доводами відповідача, що у КДКП не було підстав, відповідно до приписів пунктів 10, 11, 13 розділу ІІ Порядку, формувати рейтинговий список кандидатів та надсилати керівникові відповідної прокуратури подання про призначення ОСОБА_1 на посаду прокурора органу прокуратури, на зайняття вакантної посади в якому від подавав заяву, оскільки рейтинговий список кандидатів формується виключно шляхом додавання до результатів тестування балів, що були отримані за наслідками співбесіди.

Відтак, у випадку коли за результатами співбесіди жоден із кандидатів не отримав балів, складання рейтингового списку унеможливлено.

Разом з тим, суд зазначає, що оскаржуване рішення КДКП, згідно з вимогами частин сьомої, восьмої статті 78 Закону № 1697-VII, пункту 61 Положення, прийнято повноважним складом комісії у кількості 10 членів КДКП, містить дату і місце його прийняття, питання, що розглядалося, та є вмотивованим.

Таким чином, у розумінні частини другої статті 2 КАС України, рішення КДКП № 13пп-18 від 24.01.2018 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту &? ;...&gу;.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

&?и;...&?о; поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджував, що оскаржуваним рішенням № 13пп-18 від 24.01.2018 КДКП обмежено його права та інтереси, які гарантуються Конституцією України. Між тим позивач не обґрунтував, в чому полягає обмеження його прав та інтересів, а також не конкретизував, яких саме прав та інтересів.

Зазначене у розумінні статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України не дає підстав суду вважати, що порушення/обмеження прав та інтересів, про яке стверджує позивач, є обґрунтованим та стосується індивідуально виражених прав та інтересів останнього.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання позову у цій справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 22, 241-246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий суддя І.А. Гончарова

Судді Л.І. Бившева

І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна

Р.Ф. Ханова