Справа № 821/615/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/615/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника позивача -ОСОБА_1

за участю представника апелянта - ОСОБА_2

за участю представника відповідача - Щербина О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - відповідач-1), Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області (далі - відповідач-2), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення - постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 р. у справі № 821/3795/15-а за період з 16.02.2016 р. по дату винесення рішення у даній справі, виходячи із розрахунку середньоденного заробітку ОСОБА_4 за останні 2 місяці перед вивільненням - 145,98 грн. на день.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 р. по справі № 821/3795/15-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 р., визнано протиправними та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 25.11.2015 р. № 1398-кт/а "Про звільнення ОСОБА_4.", наказ Головного управління Держземагентства у Херсонській області від 25.11.2015 р. № 143-к "Про оголошення наказу Держземагентства України від 25.11.2015 р. № 1398-кт/а "Про звільнення ОСОБА_4.", зобов'язано Державне агентство земельних ресурсів України (правонаступником якого є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру), з дотриманням порядку вивільнення працівників, передбаченого ст.49-2 КЗпП України, вирішити питання щодо працевлаштування ОСОБА_4 та стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.11.2015 р. по 15.02.2016 р.

Однак до теперішнього часу його не працевлаштовано в системі органів Держгеокадастру Херсонської області, а також не виплачено заробітну плату, що є порушенням конституційного права на працю та на її належну оплату.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73000, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 р. по справі № 821/3795/15-а за період з 16.02.2016 р. по 11.05.2018 р. включно у розмірі 72 824 (сімдесят дві тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. 58 коп. з відрахуванням податків та обов'язкових платежів.

В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду від 11.05.2018р. скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про помилковість застосування судом до спірних правовідносин ст. 236 КЗпПУ, оскільки зазначеною нормою визначено виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення в поновленні на роботі, а не за час затримки у працевлаштуванні. Крім того, апелянт наполягає на відсутність вини роботодавця у затримці виконання рішення суду про зобов'язання працевлаштувати позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що у зв'язку з безпідставним невиконанням з боку відповідачів судового рішення про його працевлаштування, він перебуває у вимушеному прогулі, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру послалася на доводи, аналогічні викладеним відповідачем - 2 в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 р. по справі № 821/3795/15-а визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України № 1398-кт/а від 25.11.2015 р. "Про звільнення ОСОБА_4.", визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства в Херсонській області № 143-к від 25.11.2015 р. "Про оголошення наказу Держемагентства України від 25.11.2015 р. № 1398-кт/а "Про звільнення ОСОБА_4.", зобов'язано Державне агентство земельних ресурсів України з дотриманням порядку вивільнення працівників, передбаченого ст.49-2 КЗпП України, вирішити питання щодо працевлаштування ОСОБА_4, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.11.2015 р. по 15.02.2016 р., допущено негайне виконання постанови суду в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 р. постанову Херсонського окружного адміністративного суду залишено без змін.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем-2 постанову суду від 15.02.2016 р., яка набрала законної сили 05.04.2016 р., в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.11.2015 р. по 15.02.2016 р. виконано більш ніж через 1 рік 2 місяці, а саме 19.04.2017 р., про що свідчить копія платіжного доручення від 19.04.2017 р. № 664, а рішення в частині зобов'язання з дотриманням порядку вивільнення працівників, передбаченого ст.49-2 КЗпП України, вирішити питання щодо працевлаштування ОСОБА_4 не виконано до теперішнього часу. Також не було виконано постанову суду в частині нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, яку було допущено до негайного виконання.

Судом також встановлено, що на даний час у відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист від 29.04.2016 р., виданий Херсонським окружним адміністративним судом, про зобов'язання, з урахуванням ухвали Херсонського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 р. про заміну сторони виконавчого провадження, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, з дотриманням порядку вивільнення працівників, передбаченого ст.49-2 КЗпП України, вирішити питання щодо працевлаштування ОСОБА_4

У зв'язку з тривалим невиконанням боржником виконавчого документу, ОСОБА_4 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа: відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії (справа № 821/1834/17).

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19.01.2018 р. позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягає у не проведенні виконавчих дій, у порядку та у строки, передбачені ЗУ "Про виконавче провадження", спрямованих на виконання рішення суду по справі № 821/3795/15-а; зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити вичерпних процесуальних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" щодо виконання виконавчого листа № 821/3795/15-а, виданого Херсонським окружним адміністративним судом 29.04.2016 р.; зобов'язано Міністерство юстиції України у строк до 22.02.2018 р. подати до Херсонського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19.01.2018 р. по справі № 821/1834/17 набрало законної сили 24.02.2018 р.

Даним рішенням встановлено, що 29.04.2016 р. ОСОБА_4 видано виконавчий лист № 127, на підставі якого 19.05.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. З моменту відкриття виконавчого провадження державним виконавцем жодних дій, направлених на виконання постанови суду від 15.02.2016 р. по справі № 821/3795/15-а, не вчинялось.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 р. по справі № 821/1834/17, у зв'язку з ненаданням Міністерством юстиції України звіту про виконання рішення суду, встановлено новий строк подання звіту та зобов'язано відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

В подальшому, ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 р. по справі № 821/1834/17, яка набрала законної сили 17.04.2018 р., встановлено новий строк подання звіту про виконання рішення суду та зобов'язано відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання законної сили даною ухвалою.

Зі змісту ухвали слідує, що 26.03.2018 р. Міністерством юстиції України було подано звіт про виконання рішення суду. При дослідженні звіту судом встановлено, що 16.02.2018 р. старшим державним виконавцем Сіренко С.В. складено та направлено до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру вимогу виконати виконавчий лист від 29.04.2016 р. у справі № 821/3795/15-а та у разі невиконання надати письмове пояснення за фактом невиконання даного рішення суду. За наслідками невиконання законної вимоги державного виконавця, боржник 12.04.2018 р. постановою державного виконавця притягнутий до адміністративної відповідальності. Таким чином, з моменту винесення судом рішення у даній справі, державний виконавець направив боржнику вимогу щодо необхідності виконання постанови суду та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу за невиконання зазначеної вимоги, тобто вжив дій, передбачених ст.63 Закону № 1404, направлених на примусове виконання постанови суду № 821/3795/15-а.

Вищевикладене свідчить про те, що на час розгляду даної справи постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 р. по справі № 821/3795/15-а, яка набрала законної сили 05.04.2016 р., в частині зобов'язання Державне агентство земельних ресурсів України з дотриманням порядку вивільнення працівників, передбаченого ст.49-2 КЗпП України, вирішити питання про працевлаштування ОСОБА_4, не виконано.

Подальше невиконання судового рішення у справі № 821/3795/15-а, в частині працевлаштування позивача в системі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру зумовило звернення до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності у відповідача вини у затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, як то пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 зазначеного Кодексу встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 цього ж Кодексу передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Щодо тверджень відповідачів про відсутність вини у затримці виконання рішення про зобов'язання працевлаштувати позивача, слід зауважити таке.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Отже, з дня ухвалення рішення про працевлаштування позивача у відповідачів виник обов'язок щодо його виконання.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Посилання апелянта на неможливість працевлаштувати позивача у зв'язку з чітко прописаною процедурою, відповідно до Закону України "Про державну службу", яка базується на конкурсних засадах, та від проходження якої відмовляється позивач, колегія суддів відхиляє, оскільки підставою для працевлаштування позивача є судове рішення, а не проходження за конкурсом згідно з Законом України "Про державну службу".

При цьому, суд слушно зауважив, що наявність вини відповідачів у затримці виконання судового рішення не є обов'язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили або підлягають негайному виконанню, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки рішення суду щодо працевлаштування ОСОБА_4 після незаконного звільнення до теперішнього часу не виконано, то позивач має право, відповідно до ст.236 КЗпП України, на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду, що періодом вимушеного прогулу позивача в розумінні статті 236 Кодексу законів про працю України, за який необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, є період з 16.02.2016 р. (оскільки рішенням суду від 15.02.2016 р. по справі № 821/3795/15-а стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.11.2015 р. по 15.02.2016 р.) по 11.05.2018 р. включно (по день винесення рішення суду у справі).

Доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про працевлаштування позивача в сумі 72 824 (сімдесят дві тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. 58 коп. з відрахуванням податків та обов'язкових платежів, який проведений згідно довідки-розрахунку від 11.04.2017 р. № 1/415-17-0.32, наданої відповідачем на вимогу суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 22.11.2018р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.