Справа № П/811/601/18
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 листопада 2018 року

Київ

справа №П/811/601/18

адміністративне провадження №К/9901/58495/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № П/811/601/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року (у складі судді Пасічника Ю.П.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року (у складі колегії суддів Прокопчук Т.С., Кругового О.О., Шлай В.В.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просить:

визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо відмови в наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, викладену в листах від 26 грудня 2017 року № П-22823/0-16996/0/6-17 та від 26 січня 2018 року № П-119/0-386/0/17-18;

зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач листом від 26 січня 2018 року повідомив про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Позивач наголошує, що зазначені дії відповідача є протиправними, оскільки суперечать нормам Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а тому просив суд зобов'язати відповідача надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано відсутністю наявності порушень прав позивача з боку відповідача, з посиланням на приписи абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України щодо можливості замовлення розроблення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, з посиланням на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 814/741/16 та від 14 березня 2018 року у справі № 804/3703/16.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що закріплене чинним законодавством право позивача на безоплатну передачу земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара не порушено, оскільки відповідачем запропоновано ОСОБА_3, обрати іншу із вільних земельних ділянок на території Новомиргородського району Кіровоградської області, та звернутися із заявою для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою. Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Разом з тим, колегія суддів наголосила на помилковості висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, з посиланням на приписи абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України та постанови Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі 814/741/16 та від 14 березня 2018 року у справі №804/3703/16, оскільки зазначеною нормою Земельного кодексу України визначено порядок самостійної розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у випадку ненадання органом зазначеного дозволу або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений абзацом третім частиною сьомою статті 118 ЗК України місячний строк, оскільки відповідачем не порушений строк розгляду поданих позивачем заяв, відповіді направлені в межах місячного строку. Однак, оскільки викладені обставини не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій та вважаючи, що вони є незаконними та необґрунтованими, оскільки суд невірно дав оцінку обставинам справи, та прийнятими з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 31 липня 2018 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2018 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № П/811/601/18, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2018 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 23 листопада 2018 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 28 листопада 2017 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

До вказаної заяви позивачем додані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорта громадянина та ідентифікаційного коду, копії правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна.

Головне управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області листом від 26 грудня 2017 року № П-22823/0-16996/0/6-17 фактично відмовило позивачеві у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та повідомило позивача про наявність переліку пропонованих для відведення вільних земельних ділянок.

09 січня 2018 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

До вказаної заяви позивачем додані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорта громадянина та ідентифікаційного коду, копії правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна.

Головне управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області листом від 26 січня 2018 року № П-119/0-386/0/17-18 фактично, повторно відмовило позивачеві у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та повідомило позивача про наявність переліку пропонованих для відведення вільних земельних ділянок.

Позивач не погоджуючись з відмовою в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся із позовом до суду.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що частиною сьомою статті 118 ЗК України встановлено вичерпний перелік підстав, згідно яких відповідний орган може відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а такої підстави для відмови, як резервування земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції, зазначена норма не містить. Таким чином, посилання відповідача у відмовах, що були надані позивачеві, на перелік зарезервованих ділянок для учасників антитерористичної операції, як на підставу для відмови позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є незаконним, оскільки це суперечить частині сьомій статті 118 ЗК України. Крім того, позивач зазначає, що бажана земельна ділянка не має обмежень та обтяжень, не перевищує встановленого законом розміру та може бути передана у власність.

31 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на касаційну скаргу позивача, в якому відповідач заперечує проти задоволення касаційної скарги, оскільки вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. У зв'язку із чим, відповідач просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За приписами пункту "в" частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 ЗК, згідно з положеннями частини шостої якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини сьомої статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року не відповідають, а вимоги касаційної скарги є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суди попередніх інстанцій мали з'ясувати, зокрема, чи було оскаржувані дії та рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області здійснені, зокрема, у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були такі дії (бездіяльність) здійснені пропорційно та своєчасно.

Суд зазначає, що повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено сулами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2017 року та 09 вересня 2018 року мешканець м. Дніпра ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

До вказаних заяв позивачем додані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; з відповідними особистими документами.

Листами від 26 грудня 2017 року № П-22823/0-16996/0/6-17 та від 26 січня 2018 року № П-119/0-385/0/17-18 ГУ Держгеокадастру України у Кіровоградській області відмовлено позивачу у наданні такого дозволу виходячи з того, що обрана позивачем земельна ділянка зарезервована управлінням для передачі учасникам АТО та сім'ям загиблих учасників згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» від 19 серпня 2015 року № 898-р (далі - Розпорядження КМУ №898-р).

Однак, відповідачем у листах від 26 грудня 2017 року № П-22823/0-16996/0/6-17 та від 26 січня 2018 року № П-119/0-385/0/17-18 не наведено жодної з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України, за яких позивачеві могло бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а тому Суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладена у зазначених листах, є незаконною.

Колегія суддів Верховного Суду наголошує, що статтею 118 ЗК України встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, і жодним підзаконним нормативно-правовим актом додаткових підстав для такої відмови не може бути встановлено.

У зв'язку із цим, Суд зазначає, що посилання судами попередніх інстанцій при ухваленні рішень на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Розпорядження КМУ № 898-р, є помилковим, оскільки наведені нормативні акти не регулюють спірні правовідносини.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 814/2224/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №818/1976/17, від 18 жовтня 2018 року у справі 130/60/16-а.

Також, Суд звертає увагу на те, що у відповідача була можливість надати судам попередніх інстанцій докази того, що саме на земельну ділянку, яку хоче отримати у власність позивач, претендують учасники антитерористичної операції та сім'ї загиблих учасників антитерористичної операції.

Крім того, Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

За встановлених обставин та враховуючи положення вищевказаних норм законодавства, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено жодної з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України, за яких позивачеві могло бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а тому відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладена у листах від 26 грудня 2017 року № П-22823/0-16996/0/6-17 та від 26 січня 2018 року № П-119/0-385/0/17-18, є незаконною.

Таким чином колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області при розгляді клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки, діяло не на підставі та не у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об'єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

У зв'язку із зазначеним вище колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, зокрема, статей 118, 122 Земельного кодексу України, а тому підлягають скасуванню, як такі, що прийнятті з неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

За підсумком наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною відмову відповідача в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою, Верховний Суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом 13 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З наведеного вбачається, що Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наведеними положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не мають втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з прийняттям вмотивованого рішення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року - скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального права, зокрема, у зв'язку з неправильним застосуванням судами статей 118, 122 ЗК України.

Оскільки колегія суддів скасовує рішення судів попередніх інстанцій та приймає нове рішення, не повертаючи справу на новий судовий розгляд, то відповідно до статті 139 КАС України касаційний суд має вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції № 0.0.969261759.1 від 20 лютого 2018 року ОСОБА_3 сплатив судовий збір за подання адміністративного позову у сумі 2114.14 грн.; квитанції № 0.0..1 від 11 травня 2018 року ОСОБА_3 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3171.60 грн.; квитанції № 0.0..1 від 29 серпня 2018 року ОСОБА_3 сплатив судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 1409.60 грн., що в цілому складає 6695,34 грн. Отже, ця сума судових витрат підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо відмови в наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, викладену в листах від 26 грудня 2017 року № П-22823/0-16996/0/6-17 та від 26 січня 2018 року № П-119/0-386/0/17-18.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 09 січня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградської області судові витрати на користь ОСОБА_3 у сумі 6695,34 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко