Справа № 374/203/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 374/203/17 Суддя (судді) першої інстанції:Козіна С. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної пенітенціарної служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років, за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Ржищівського міського суду Київської області від 07.12.2017 -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної пенітенціарної служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмову головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21 березня 2017 року № 11318/03-31 в призначенні йому пенсії за вислугу років, зобов'язати Державну пенітенціарну службу України оформити матеріали щодо призначення йому пенсії за вислугою років та направити їх до Пенсійного фонду України в м. Києві, зобов'язати головне управління пенсійного фонду України в м. Києві призначити йому пенсію за вислугу років, судові витрати стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі безпідставно вважають про відсутність у позивача необхідного стажу для призначити йому пенсію за вислугу років.

Постановою Ржищівського міського суду Київської області від 07.12.2017 позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у підготовці та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві документів для призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугою років на пільгових умовах, зобов'язано Державну пенітенціарну службу України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві документи на ОСОБА_3 для призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1. В решті вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що на момент звільнення позивача його вислуга років становила менше 22 календарних років та 6 місяців, тому Державна пенітенціарна служба України не мала повноважень щодо підготовки та подання документів останнього до органів Пенсійного фонду України.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов'язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з'ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Державної пенітенціарної служби України від 30.09.2016 № 243/ОС-16 року ОСОБА_3 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв'язку із скороченням штатів відповідно до п.5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становила 22 роки 01 місяць 29 днів, у пільговому обчисленні - 28 років 02 місяців 15 днів (а.с. 4).

15.02.2017 позивач звернувся до голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України із заявою, відповідно до якої просив призначити йому пенсію за вислугу років (а.с. 5)

Листом від 20.03.2017 Державна пенітенціарна служба України повідомлено позивача, що у останнього календарна вислуга років становить 22 роки 01 місяць 29 днів, в той час коли такий вид пенсії призначається за наявності, коли календарна вислуга років становить 22 календарних роки та 6 місяців і більше (а.с. 7).

Водночас, 13.03.2017 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

Листом від 21.03.2017 пенсійний орган повідомив позивача, що призначення і виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України. Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, встановлено, що заяви про призначення пенсії подаються особами через уповноважені структурні підрозділи відповідних міністерств та служб, на які покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії, документів (а.с. 6, 8-9).

Не погоджуючись з вказаними відмовами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Спірним у справі є правомірність рішень відповідачів про відмову в призначенні позивачеві пенсії за вислугу років згідно п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону № 2262-XII.

Відповідно до статті 1 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

Частиною 1 ст.2 Закону № 2262-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

В силу ч. 1 ст. 23 Закону України від 23.06.2005 №2713-VI «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

За приписами п. «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. ( ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ).

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням служби безпеки, Міністерством оборони; час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

З огляду на положення наведеного Порядку від 17.07.1992 №393, який прийнятий на виконання ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ, вбачається, що при призначенні пенсій, згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ враховується саме пільгова вислуга років.

Отже, враховуючи вищезазначені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що право на пенсію за вислугу років не ставиться в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги і пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсії, згідно з п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Викладені правові норми дають підстави стверджувати, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема в органах Державної кримінально-виконавчої служби, права на призначення пенсії за вислугою років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого у відповідності до норм законодавства, регулюючих засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

Разом з тим, законодавством регламентовано пільгове обчислення стажу осіб, які проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби, що є гарантією їх соціальних прав на пільгове пенсійне забезпечення. Жодною нормою чинного законодавства не передбачено обмежень щодо зарахування вислуги років вказаної категорії осіб у пільговому обчисленні до стажу, який надає право на призначення пенсії за вислугу років.

З матеріалів справи вбачається, що вислуга років позивача у календарному обчисленні становить - 22 роки 01 місяць 29 днів, у пільговому обчисленні становить - 28 років 2 місяці 15 днів , що є достатньою підставою набуття позивачем права на пенсію за вислугою років, відповідно до норм Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій Державної пенітенціарної служби України та зобов'язання Державної пенітенціарної служби України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві документи на ОСОБА_3 для призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 підлягають задоволенню.

В іншій частині постанову суду першої інстанції не оскаржено.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову, через що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Ржищівського міського суду Київської області від 07.12.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної пенітенціарної служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років, за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Ржищівського міського суду Київської області від 07.12.2017 - залишити без задоволення.

Постанову Ржищівського міського суду Київської області від 07.12.2017 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О.І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 22.11.2018