Справа № 812/1800/18
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року справа №812/1800/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Ястребової Л.В., суддів Арабей Т.Г., Компанієць І.Д.,

секретар судового засідання - Святодух О.Б.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Борщової О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року (складене в повному обсязі 17 серпня 2018 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 812/1800/18 (суддя в І інстанції Секірська А.Г.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - представник позивача) звернувся до суду в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги (арк.справи 4-5).

Позовну заяву було обґрунтовано тим, що ФОП ОСОБА_3 отримано податкові повідомлення рішення від 20.06.2017 № 1723-13 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на суму 17566,74 грн, від 30.03.2018 № 0167486/1304-1214 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на суму 10198,40 грн та податкову вимогу від 08.09.2017 № 2559-17 на суму 17566,74 грн.

Представник позивача вважає зазначені податкові повідомлення рішення та податкову вимогу протиправними з огляду на наступне.

Громадянка України ОСОБА_3 згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.04.2011 НОМЕР_3 є власником об'єкту нерухомого майна міні-пекарні, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. У відповідності до даних ЄДР основним видом діяльності позивача є код КВЕД 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання.

Даний вид діяльності у відповідності до КВЕД знаходиться у Секції С «Переробна промисловість», розділ 10 «Виробництво хліба, хлібобулочних та борошняних виробів».

Міні пекарні у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 мають код 1251.5 та відносяться до Будівель підприємств харчової промисловості.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Дана норма дублюється у п. 3.4 Додатку № 1 до рішення Сєвєродонецької міської ради від 29.01.2015 за № 4288 «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки». У новому Положенні та додатках до нього (рішення Сєвєродонецької міської ради від 17.04.2018 за № 2425) п.п.3.4 зберіг ту саму редакцію.

Додатково факт перебування належного позивачу об'єкту нерухомості доводить і договір оренди землі від 20.11.2012 № 01214, предметом якого є земельна ділянка під даним об'єктом, у п. 1 якого зазначено, що орендодавець на підставі рішень сесії Сєвєродонецької міської ради за № 2130 від 25.10.2012 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі промисловості (під міні-пекарню), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Тобто, на думку представника позивача, контролюючий орган фактично примушує позивача сплачувати податки і збори в розмірах, встановлених не законом, а його особистими бажаннями.

З огляду на наведене, представник позивача вважає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення складені всупереч вимогам чинного законодавства України, а саме статті 19 Конституції України, п.п. 266.2.2 ПКУ, а також п. 3.4 Додатку № 1 до рішення Сєвєродонецької міської ради від 29.01.2015 за № 4288 «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Податкову вимогу від 08.09.2017 № 2559-17 на суму 17566,74 грн складено на підставі податкового повідомлення-рішення від 20.06.2017 № 1723-13 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тобто, при встановленні судом протиправності вихідного документу податкового повідомлення рішення віл 20.06.2017 № 1723-13, автоматично є протиправним похідний від нього документ податкова вимога від 08.09.2017 № 2559-17.

На підставі викладеного представник позивача просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 20.06.2017 № 1723-13 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на суму 17566,74 грн; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 30.03.2018 № 0167486/1304-1214 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на суму 10198,40 грн; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 08.09.2017 № 2559-17 на суму 17566,74 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 812/1800/18 у задоволенні позову було відмовлено (арк.справи 82-86).

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції (арк.справи 96-97).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав на її безпідставність та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа підприємець 02.09.1994, видами діяльності є 10.71 «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання», 47.24 «Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 27.06.2018 за № (арк.справи 16-17).

ОСОБА_3 є власником 1/1 частки об'єкта нерухомого майна міні-пекарні літ. «А-1-2, а, а-1 а-4», загальною площею 637,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.04.2011 НОМЕР_3 (арк.справи 10), витягом про державну реєстрацію прав від 06.05.2011 № 29879585 (арк.справи 11).

Згідно із пунктом 1 договору оренди землі від 20.11.2012 № 01214, укладеним між Сєвєродонецькою міською радою як орендодавцем та ОСОБА_3 як орендарем, орендодавець на підставі рішень сесії Сєвєродонецької міської ради за № 2130 від 25.10.2012 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі промисловості (під міні-пекарню), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (арк.справи 12).

Податковим повідомленням рішенням від 20.06.2017 № 1723-13, прийнятим ГУ ДФС у Луганській області, ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельні ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2016 рік у розмірі 17566,74 грн (арк.справи 6).

08.09.2017 ГУ ДФС у Луганській області сформовано податкову вимогу форми «Ф» № 2559-17, згідно з якою станом на 07.09.2017 сума податкового боргу платника податків ОСОБА_3 за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 17566,74 грн, в тому числі податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізособами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, КБК 18010300, на суму 17566,74 грн (арк.справи 8).

Податковим повідомленням рішенням від 30.03.2018 № 0167486/1304-1214, прийнятим ГУ ДФС у Луганській області, ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельні ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2017 рік у розмірі 10198,40 грн (арк.справи 7).

В адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення не оскаржувалися.

Статтею 265 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дати виникнення спірних правовідносин) визначено, що податок на майно складається з: 265.1.1. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; 265.1.2. транспортного податку; 265.1.3. плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 є власником 1/1 частки об'єкта нерухомого майна міні-пекарні літ. «А-1-2, а, а-1 а-4», загальною площею 637,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Пунктом 12.4 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: 12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; 12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; 12.4.3. до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Сєвєродонецької міської ради дев'яносто шостої (чергової) сесії шостого скликання від 29.01.2015 № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб за 1 кв.м бази оподаткування складає 2% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року (арк.справи 64-68).

На підставі рішення Сєвєродонецької міської ради від 29.01.2015 № 4288 контролюючим органом зроблено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, у податковому повідомленні рішення від 20.06.2017 № 1723-13, а саме: 17566,74 грн = 637,40 кв.м. (загальна площа об'єкта нерухомості нежитлового приміщення) х 27,56 грн (ставка 2% за 1 кв.м. від 1378,00 грн (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016)).

Рішенням Сєвєродонецької міської ради двадцять четвертої (чергової) сесії сьомого скликання від 26.01.2017 № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб за 1 кв.м. бази оподаткування складає 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року.

На підставі рішення Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200 контролюючим органом зроблено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, у податковому повідомленні рішення від 30.03.2018 № 0-1214, а саме: 10198,40 грн. = 637,40 кв.м (загальна площа об'єкта нерухомості нежитлового приміщення) х 16,00 грн (ставка 0,5% за 1 кв.м від 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2017)).

Спірним питанням у даній справі є належність об'єкту нерухомого майна міні-пекарні, належного ОСОБА_3, до об'єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що об'єкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу, навіть за умови наявності у нього статусу фізичної особи підприємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовуються фізичною особою підприємцем у власній господарській діяльності.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком з огляду на наступне.

Підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16 (К/9901/1438/17).

Як встановлено колегією суддів та підтверджується матеріалами справи, позивач є власником нежитлової будівлі - міні-пекарні, яка за вимогами ДК 018-2000 належить до підкласу 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості».

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № 1723-13 від 20.06.2017 року по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 17566,74 гривень та № 0167486/1304-1214 від 30.03.2018 року по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на суму 10198,40 гривень прийнято відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства України.

Оскільки колегією суддів встановлено протиправність податкового повідомлення-рішення № 1723-13 від 20.06.2017 року по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 17566,74 гривень, тому також підлягає задоволенню позовна вимога про скасування вимогу № 2559-17 від 08.09.2017 року на суму17566,74 гривень, адже є похідною.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 2466,80 грн. та за подання апеляційної скарги 3700,50 грн.

Враховуючи викладене, на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області належить до стягнення судовий збір в розмірі 6167 гривень 30 копійок (2466,80 грн. + 3700,50 грн.).

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 812/1800/18 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 812/1800/18 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 1723-13 від 20.06.2017 року по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 17566,74 гривень та № 0167486/1304-1214 від 30.03.2018 року по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на суму 10198,40 гривень.

Скасувати вимогу № 2559-17 від 08.09.2017 року на суму17566,74 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (ідентифікаційний код 39591445, місцезнаходження: вул. Енергетиків, буд. 72, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400) судовий збір в розмірі 6167 (шість тисяч сто шістдесят сім) гривень 30 копійок.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Арабей

І.Д. Компанієць