Справа № 755/12145/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Бродацькій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Києві до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України,

ВСТАНОВИВ

Головне управління Державної міграційної служби України в Києві звернулось до суду з позовом у якому просило:

- прийняти рішення про примусове видворення з території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3;

- затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач перебуває в Україні без законних підстав та відповідно до рішення від 11.08.2018 року у строк до 12.08.2018 року територію України не покинув.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що він був позбавлений можливості самостійного виїзду з країни, оскільки він - 11.08.2018 року по 14.08.2018 року утримувався працівниками поліції та міграційної служби.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 серпня 2018 р. Головним спеціалістом Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві складено протокол про адміністративне правопорушення.

За даними цього протоколу 11 серпня 2018 р. було виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, який порушив правила перебування іноземців в Україні, оскільки проживав без документів, які дають право на проживання в Україні.

Постановою від 11.08.2018 р. на відповідача, відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн.

11 серпня 2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Цим рішенням громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 зобов'язано примусово повернутися до країни походження або третьої країни та покинути територію України у термін до 12.08.2018 року.

Однак, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 штраф не сплатив та добровільно не покинув територію України.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22 вересня 2011 р. (надалі за текстом - «Закон № 3773-VI»).

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону № 3773-VI, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

За приписами частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно частини 5 названої статті Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Із наведеного випливає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Статтею 31 Закону № 3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було встановлено наявності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 Закону № 3773-VI, які забороняють примусове видворення відповідача.

Крім того, відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Не грунтуються на матеріалах справи твердження відповідача про те, що при прийнятті рішення про примусове повернення не було залучено перекладача, оскільки рішення від 11 серпня 2018 року містить відомості про те, що перекладач був присутній при врученні громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 цього рішення.

Так само і твердження відповідача про те, що він не мав можливості добровільно покинути територію України не може бути прийнято в якості доказу, так як не підтверджується ані прямим, ані непрямим чином.

Сам по собі факт того, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції повідомив прокурора про прийняте рішення лише 13.08.2018 р., а не протягом 24 годин, як того вимагає частина 3 статті 30 Закону № 3773-VI не може бути підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на те, що справа була розглянута за його відсутності є помилковим.

Матеріали справи містять відомості про те, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 був ознайомлений із процесуальними правами у присутності перекладача та звернувся до суду із заявою у якій просив здійснити розгляд справи без його участі.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 28 листопада 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна