Справа № 826/9068/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 листопада 2018 року №826/9068/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2017 №69295-13,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.06.2017 №69295-13.

Позовні вимоги мотивовані тим, що контролюючим органом було невірно обраховано суму грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням 17.06.2017 №69295-13, оскільки позивач є власником лише частини приміщення за адресою: м. Київ, вул. Мартиросяна 6. Крім того, відповідачем було порушено строки та порядок надсилання оскаржуваного рішення.

Відповідач проти позову заперечував, вказавши, що за даними інформаційної системи «Податковий блок», позивачеві належить нежитлове приміщенняАДРЕСА_1, загальною площею 132, 2 кв. м., а тому відповідачем вірно було обраховано суму грошового зобов'язання, крім того, окремі дефекти податкового повідомлення-рішення не повинні сприйматися, як безумовні підстави для висновку щодо протиправності такого рішення.

Відповідно до пунктів 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження і здійснено подальший розгляд в порядку письмового провадження на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення шляхом викупу від 02.12.2004, зареєстрованого в реєстрі за №1655 та укладеного між ОСОБА_1 та Фондом приватизації комунального майна Солом'янського району міста Києва, позивач набув право приватної власності на нежитлове приміщення НОМЕР_1, 1-го поверху (літ. «А») по АДРЕСА_1.

Також, за договором купівлі-продажу ? частин нежитлового приміщення від 23.05.2005, зареєстрованого в реєстрі за №320, позивач передав у власність ОСОБА_2 ? частини нежилого приміщення НОМЕР_1, 1-го поверху (літ. «А») в будинку АДРЕСА_1.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві направлено позивачеві податкове повідомлення-рішення від 17.06.2017 №69295-13, яким позивачеві нараховано податкове зобов'язання по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік в сумі 1 821, 72 грн.

ОСОБА_1, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 17.06.2017 №69295-13 протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, згідно з яким внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Зокрема, розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості.

Згідно з приписами статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до підпунктів 266.1.1 та 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Приписами підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України зазначено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості (підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві було винесене оскаржуване податкове повідомлення рішення від 17.06.2017 №69295-13 по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким визначено суму грошового зобов'язання в розмірі 1 821, 72 грн.

Разом з тим, вважаючи таке рішення контролюючого органу протиправним, позивач власне не заперечує наявність у нього обов'язку щодо сплати відповідного податку, однак наголошує, що відповідачем, в порушення порядку надіслання податкового повідомлення-рішення, не було додано розрахунків податкового зобов'язання із зазначенням необхідної інформації, зокрема, яких саме об'єктів стосується податок та ставки такого податку.

Відповідач, в свою чергу, у відзиві на позовну заяву зазначив, що за даним Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та даними інформаційної системи «Податковий блок», позивачеві належить приміщення НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 132, 2 кв.м.

Таким чином, контролюючим органом наведено наступний розрахунок грошового зобов'язання, визначеного оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням:

132, 2кв.м Х 13,78 грн. + 1 821, 72 грн., де:

132, 2 кв.м. - загальна площа об'єкта нерухомого майна;

13, 78 грн. - ставка податку відповідно до пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України.

Так, проаналізувавши наведений розрахунок суд звертає увагу, що відповідачем було розраховано суму податку з нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки виходячи з розміру об'єкта нерухомого майна - 132, 2 кв.м..

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем згідно з договором купівлі-продажу ? частин нежитлового приміщення від 23.05.2005, зареєстрованого в реєстрі за №320 було передано у власність ОСОБА_2 ? частини нежилого приміщення НОМЕР_1, 1-го поверху (літ. «А») в будинку АДРЕСА_1.

Тобто, з наведеного випливає, що у володінні позивача залишилось 66, 1 кв. м. (1/2 від 132,2 кв.м), однак відповідачем обраховано суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи з загальної площі об'єкта нерухомого майна 132, 2 кв.м.

Таким чином, контролюючим органом було проведено обчислення суми податкового зобов'язання без врахування приписів пункту «а» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, де зазначено, що якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Наведене в сукупності свідчить про невідповідність наведеного відповідачем розрахунку податкового зобов'язання фактичним обставинам, що дає підстави вважати, що визначена податковим повідомленням-рішенням від 17.06.2017 №69295-13 сума грошового зобов'язання є необґрунтованою, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.06.2017 №69295-13.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 (ІПННОМЕР_2) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640, 00 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.