Справа № 826/6122/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 листопада 2018 року справа №826/6122/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.)
доСолом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, Солом'янський ВДВС)
третя особаКиївська міська рада (далі по тексту - третя особа, КМР)
про1) визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 13 березня 2015 року у виконавчому провадженні №31665281 про накладення арешту на майно ОСОБА_3; 2) зобов'язання відповідача зняти арешт та заборону відчуження на все майно ОСОБА_3; 3) визнання протиправними дій відповідача щодо здійснення виконавчих дій після смерті боржника; 4) зобов'язання відповідача зупинити виконавче провадження №31665281, у зв'язку із смертю боржника
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправною оскаржувану постанову та дії відповідача в межах виконавчого провадження ВП №31665281, вчинені після смерті боржника, оскільки обов'язком державного виконавця, у разі смерті фізичної особи-боржника є зупинення виконавчого провадження, а право накладення арешту, заборони відчуження майна та вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, після смерті боржника, Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено.

Відповідач в письмових запереченнях проти позову зазначив про відповідність своїх дій та оскаржуваної постанови вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Третя особа письмового відзиву або пояснень з приводу позовних вимог до суду не надала.

За результатами перегляду постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року в адміністративній справі №826/6122/15, Вищим адміністративним судом України ухвалою від 13 вересня 2017 року №К/800/28613/15 скасовано рішення судів попередніх інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року адміністративну справу №826/6122/15 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2018 року замінено первинного відповідача - Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві його правонаступником - Солом'янським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві; залучено до участі в адміністративній справі Київську міську раду, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В судове засідання 03 вересня 2018 року представник позивача не прибув, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; представник третьої особи зазначив, що покладає питання щодо вирішення справи на розсуд суду; на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що 16 березня 2012 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва № 51/159, виданого 16 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Київської міської ради 63 452,32 грн.

Постановою головного державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 квітня 2012 року ВП №31665281 накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_3, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Згідно свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 року Серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер.

26 листопада 2012 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановами державного виконавця від 23 лютого 2015 року та від 25 лютого 2015 року звільнено майно боржника з-під арешту та закінчено виконавче провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві від 13 березня 2015 року скасовано вказані постанови державного виконавця про звільнення майна боржника з-під арешту та закінчення виконавчого провадження.

13 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить з наступних мотивів.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частин першої, п'ятої статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Частиною другою статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" зокрема встановлено, що виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника або призначення опікуна недієздатному боржникові.

Згідно частини четвертої, п'ятої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Як становлено судом вище, постановою державного виконавця від 26 листопада 2012 року виконавче провадження ВП №31665281 зупинено на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд звертає увагу на те, що постанова про поновлення виконавчого провадження ВП №31665281 не приймалась, постанова про зупинення виконавчого провадження не скасована, що свідчить про те, що станом на день вирішення справи по суті вказане виконавче провадження є зупиненим, а тому проведення будь-яких виконавчих дій в межах зупиненого виконавчого провадження суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження", відповідно дії відповідача, вчинені після смерті боржника у даному виконавчому провадженні є протиправними.

В частині позовних вимог про скасування постанови від 13 березня 2015 року у виконавчому провадженні №31665281 про накладення арешту, суд звертає на наступне.

Згідно частини першої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною другою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" зокрема передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Суд звертає увагу на те, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено підстав для повторного накладення арешту на одне й те саме майно боржника в одному й тому ж виконавчому провадженні.

Оскільки постанови державного виконавця від 23 лютого 2015 року та 25 лютого 2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту та закінчення виконавчого провадження скасовано постановою начальника відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві від 13 березня 2015 року, то раніше накладений постановою державного виконавця від 19 березня 2010 року арешт на майно боржника є чинним, а тому фактично оскаржуваною постановою від 13 березня 2015 року повторно накладено арешт на одне й те саме майно боржника в одному й тому ж виконавчому провадженні.

Крім того, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є вчиненням державним виконавцем виконавчих дій в даному випадку у виконавчому провадженні, яке є зупиненим, що також вказує на протиправність постанови від 13 березня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, і, як наслідок, на наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вказаної постанови.

У свою чергу, враховуючи, що постанова відповідача від 13 березня 2015 року є протиправною, то відповідно і арешт на майно боржника, накладений такою постановою, є протиправним та підлягає зняттю.

Разом з тим, позовні вимоги про зобов'язання відповідача зупинити виконавче провадження №31665281, у зв'язку із смертю боржника, задоволенню не підлягають, оскільки вказане виконавче провадження зупинено постановою державного виконавця від 26 листопада 2012 року ВП №31665281, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 54,81 грн. (п'ятдесят чотири гривні вісімдесят одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Солом'янського ВДВС.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 березня 2015 року у виконавчому провадженні №31665281.

3. Зобов'язати Солом'янський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити дії щодо зняття арешту та заборони відчуження на все майно ОСОБА_3, накладений постановою державного виконавця Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 березня 2015 року у виконавчому провадженні №31665281.

4. Визнати протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві щодо здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №31665281 після смерті боржника - ОСОБА_3.

5. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 54,81 грн. (п'ятдесят чотири гривні вісімдесят одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_2 (03148, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Солом'янський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03036, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 76-а; ідентифікаційний код 350080870);

Київська міська рада (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код 22883141).

Суддя В.А. Кузьменко