Справа № 540/2169/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2169/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Бондарчук О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування вимоги від 20 серпня 2018 року форми "Ф" № 12597-25 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі позивач, ФОП ОСОБА_3Г.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі відповідач, Головне управління, ГУ ДФС у Херсонській області), у якому просить скасувати вимогу відповідача від 20 серпня 2018 року форми "Ф" № 12597-25 про сплату позивачем боргу (недоїмки) в сумі 8237,25 грн.; стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно прийняв щодо позивача оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки позивач звільнений від сплати ЄСВ на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у звязку із набуттям ним загальнодержавного пенсійного віку та статусу пенсіонера за вислугою років, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Ухвалою від 23 жовтня 2018 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 20 листопада 2018 року.

19 листопада 2018 року до суду подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач не погоджується із позицією, висловленою у позовній заяві. На обґрунтування заперечень зазначає, що фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію на вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не є пенсіонерами за віком у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" і зобов'язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах. Вважає, що оскільки позивач отримує пенсію за вислугу років, то оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску прийнята в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання, призначене на 20 листопада 2018 року сторони зявилися.

Представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідачів проти позову заперечив і просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим відповідно до законодавства України з 12 грудня 2007 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця 0023217, перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку. Весь час з моменту своєї реєстрації позивач сплачував всі податки, збори та обов'язкові платежі, які мав сплачувати в силу свого статусу.

31 січня 2008 року позивач був взятий на облік до Головного управління регіональної статистики, 13 грудня 2007 року взятий на облік до ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів в Херсонській області як платник податків (номер взяття на облік - 459929), як платник єдиного внеску (номер взяття на облік 21/10-А12263).

Заявою від 20 квітня 2017 року позивач повідомив контролюючий орган про припинення сплати ЄСВ у звязку із досягненням пенсійного віку. Заява отримана відповідачем 21 квітня 2017 року.

21 вересня 2018 року позивачем було отримано поштове відправлення (рекомендоване з повідомленням) від Головного управління, в якому знаходилась вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20 серпня 2018 року форми «Ф» № 12597-25, відповідно до якої станом на 31 липня 2018 року за позивачем, як фізичною особою-підприємцем, мається заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка становить 8237,25 грн. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів ГУ ДФС в Херсонській області зобов'язало сплатити вказану недоїмку протягом 10 календарних днів з дня одержання цієї вимоги, а в разі несплати суми боргу, ця вимога буде передана до органу державної виконавчої служби для стягнення в примусовому порядку протягом строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із наведеним рішенням субєкта владних повноважень, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в статтю 4 якого було внесено зміни згідно із Законом № 3609-У1 від 07 липня 2011 року; із змінами, внесеними згідно із Законами № 1774-У111 від 06 грудня 2016 року, № 2148-УІІ1 від 03 жовтня 2017 року, зокрема, її було доповнено частиною 4 наступного змісту: Особи, зазначені у пунктах 4 (фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування) та 54 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (60 років), та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відтак, як вбачається з вказаної норми, законодавець більш чітко заповнив прогалину, вказавши, що пенсіонери не сплачують ЄСВ при отриманні ними пенсії за віком або якщо вони є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. При цьому, раніше вказана ч. 4, ст. 4 зазначеного Закону, в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачала, що не тільки фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, а й фізичні особи - підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску винятково за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому вбачається, що законодавець і раніше виділяв категорії фізичних осіб - підприємців: 1) які є пенсіонерами за віком 2) які є інвалідами 3) які отримують відповідно до закону пенсію або 4) які отримують відповідно до закону соціальну допомогу.

Відповідно до п. 4.1.4. ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство базується на наступних принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відтак, навіть за наявності неоднакового трактування норм ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», податковий орган мав застосувати презумпцію правомірності рішення платника податків - зокрема його заяви щодо досягнення ним загальнодержавного пенсійного віку.

Зміст положень статей 12-18 розділу другого Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 - XII свідчить про те, що пенсії за віком підрозділяються на: пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема для працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії (статті 13 і 14); пенсії за віком громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи (стаття 15); пенсії за віком інвалідам, учасникам війни, сім'ям загиблих (померлих) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських (стаття 16); пенсії за віком багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства (стаття 17); пенсії за віком окремим категоріям громадян, а саме: особам, хворим на гіпофізарний нанізм (ліліпутам), і диспропорційним карликам (стаття 18).

Отже, аналіз вище зазначених норм пенсійного законодавства свідчить про те, що пенсія, призначена за віком, може бути призначена достроково, тобто до досягнення особою пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 IV (далі Закон № 1058).

Суд наголошує на тому, що пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Про це зазначено у першому абзаці п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За змістом вказаних законів та у відповідності з висновком, якого дійшов Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26 листопада 2013 року №1-14/2013 (№ 11-рп/2013), право на пенсію за віком особа набуває не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку чи пенсійного віку, встановленого спеціальним законодавством, а також у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин (п. 2.1 мотивувальної частини).

Згідно ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Аналіз норм наведених вище законів дає підстави вважати, що «пенсіонер за віком» - це особа, яка набуває право на отримання пенсії не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку, а також після досягнення віку, встановленого спеціальним законодавством, і у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин.

Фізична особа-підприємець, яка є пенсіонером і отримує інший вид пенсії, ніж пенсія за віком, набуває прав особи, що отримує пенсію за віком, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058, згідно якої особі, що має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Тобто, якщо фізична особа-підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала іншу, то така фізична особа-підприємець має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що пов'язане з певним віком.

Обов'язок пенсіонерів, які отримують пенсію за вислугою років сплачувати платежі до держави на рівні із іншими особами, переліченими у ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI, коли пенсіонери, які отримують пенсію за віком звільнені від такого обов'язку, ставить в нерівні умови перших.

Позивач, будучи платником ЄСВ і досягнувши загальнодержавного пенсійного віку та маючи статус пенсіонера, повідомив орган ДФС про набуття статусу пенсіонера та досягнення пенсійного віку шляхом подання письмової заяви із відповідними підтверджуючими документами. Вказана заява не була спростована, відхилена або неприйнята відповідачем на протязі року, що фіксує факт згоди фіскального органу з платником податків.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.

На даний час закон дає право вибору отримання пенсії або за віком або пенсії за вислугу років, що підтверджує однаковий статус цих категорій пенсіонерів, що досягли загальнодержавного віку.

Право на отримання пенсії за вислугу років не позбавляє позивача прав, що належать йому, як особі, яка має право на отримання пенсії за віком.

Верховний Суд України у справі №21-25а14 зробив висновок, який має відношення і до цього адміністративного спору.

Так, Верховний Суд України у своїй постанові по наведеній справі зазначив, що «особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону № 1058-ІV (Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Таким чином, фізичні особи - підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, суд визнає такою, що не відповідає закону оскаржену вимогу ГУ ДФС в Херсонській області про сплату боргу (недоїмки) від 20 серпня 2018 року форми «Ф» № 12597-25, а тому суд, на підставі положень ч. 1 ст. 245 КАС України, вважає, що заявлені позовні вимоги про скасування вимоги ГУ ДФС в Херсонській області обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити за правилами, встановленими ст. 139 КАС України.

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, проспект Ушакова, 75) від 20 серпня 2018 року форми "Ф" за № 12597-25.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, проспект Ушакова, 75) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1, 73000, м. Херсон, Військове містечко-23, 49, кв. 3) сплачений ним судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (тисяча сімсот шістдесят дві гривні), шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26 листопада 2018 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 10.1