Справа № 480/3916/18
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 р. Справа № 480/3916/18

Сумський окружний адміністративний суд в особі судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до вислуги, яка становить 23 роки 08 місяців 09 днів, згідно з п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугу років згідно з п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі, передбаченому п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з часу настання права на таку пенсію - з 01.09.2018,

- нарахувати та виплатити йому зазначену пенсію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач протягом тривалого часу проходив службу в установах виконання покарань. Останнє місце роботи - Державна установа "Сумська виправна колонія (№116)". Вислуга років на момент звільнення - 18 років 02 місяці та 22 днів у календарному обчисленні та 23 роки 08 місяців та 09 днів у пільговому обчисленні. Після його звільнення до ГУ ПФУ в Сумській області було направлено пакет документів для призначення пенсії. Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугу років мотивуючи своє рішення тим, що у позивача відсутня календарна вислуга - 23 роки та 6 місяців і більше, що є умовою для призначення пенсії.

Зазначив, що відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів: час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби. Таким чином, згідно положень Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", випливає, що пільговий залік вислуги років, враховується саме для призначення пенсії згідно із п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не для призначення розміру такої пенсії. Враховуючи зазначені доводи позову, вважає, що на час звернення із заявою про призначення пенсії позивач має вислугу років більше ніж 23 роки та 6 місяців, необхідної для призначення пенсії на підставі ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

20.11.2018 відповідачем подано до суду відзив, у якому проти позовних вимог заперечує та зазначив, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні, а пільгова вислуга не враховується при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ". Пояснив, що на момент звільнення позивач має лише 18 років 02 місяці 22 дні календарної вислуги років, що є недостатнім для призначення йому пенсії за вислугу років.

Ухвалою від 25.10.2018 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в установах виконання покарань, останнє місце роботи перед звільненням - Державна установа "Сумська виправна колонія (№116)" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Наказом Державної установи "Сумська виправна колонія (№ 116)" від 31.08.2018 №161/ОС-18 старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за п.п. 4 п. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (а.с.8).

Згідно з цим наказом, вислуга років служби позивача на день звільнення становить: у календарному обчисленні - 18 років 02 місяці та 22 дні, у пільговому обчисленні - 23 роки 08 місяців та 09 днів (а.с. 8).

Після звільнення зі служби було підготовлено та направлено пакет документів до ГУ ПФУ в Сумській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Рішенням від 12.10.2018 № 10376/03.2-04 ГУ ПФУ в Сумській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 23 роки та 6 місяців і більше, передбаченої п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" для осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які звільнені у період з 01.10.2017 по 30.09.2018 (а.с. 18).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що позивач не має на момент звільнення зі служби необхідної календарної вислуги років, а тому відсутні підстави для призначення йому пенсії за вислугу років.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в тому числі в Державній кримінально-виконавчій службі України, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави вважати, що право на призначення пенсії за вислугу років виникає за умови: 1) звільнення особи з військової служби; 2) наявність достатньої кількості вислуги років.

Судом встановлено, що позивач на момент звільнення необхідної календарної вислуги років не має, оскільки його строк служби в календарному обчисленні становить 18 років 02 місяці та 22 дні при необхідних 23 календарних роках та 6 місяців такої вислуги.

Стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Вказана стаття не містить посилання на іншу норму права, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть встановлюватися підзаконними актами.

Крім того, в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Вказаним Законом передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних років та 6 місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 та 725/1959/17.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норм постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року № 393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 24 роки 11 місяців 12 днів, суд відхиляє, оскільки в цій ситуації слідує застосовувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто положення, встановлені Законом.

Приписи п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать положенню ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, а тому застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд вважає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні, а тому суд визнає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал