Справа № 823/733/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/733/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю..

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року (повний текст рішення складено 10.08.2018) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Юрія" до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач, Приватне акціонерне підприємство "Юрія", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 10.11.2017 №, №, №, № та від 13.11.2017 №, №, №.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області: № від 10.11.2017; № від 13.11.2017 в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 7401597 грн.; № від 13.11.2017; № від 13.11.2017; № від 10.11.2017 в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 664863 грн., в тому числі за основним платежем - 443242 грн. та за штрафними санкціями - 221621 грн.; № від 10.11.2017; № від 10.11.2017 в частині застосування штрафу в розмірі 13519 грн. 08 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає про наступне:

- ТОВ «Юрія порушено вимоги п.1,2 ст.9 ЗУ 996-ХІV п.9 П (С)БО 9 «Запаси», п.6, п.11 П (С) БО 16 «Витрати», п.5 П (С) БО № 11, в результаті чото товариством завищено собівартість реалізованої продукції, зокрема по авансовим звітам за витрачання готівкових коштів та прийомно-розрахунковим відомостям, в яких відображено їх сплата неіснуючим (померлим) особам та по авансовим звітам за витрачання готівкових коштів та прийомно-розрахунковим відомостям, в яких відображена їх сплата фізичним особам, у яких відсутні корови та/або фактично не здавали молока.

- апелянт вказує на недостовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів, а саме: у прийомно-розрахункових відомостях щодо відображення придбання підзвітними особами молока, а тому ПАТ «Юрія» порушено п.2.11 глави 2 Положення № 637, а саме виплату готівкових коштів в сумі 1 690 631,93 грн., без підтвердження їх виплати отримувачу та вказує, що приймально-розрахункові відомості з підписами померлих осіб не можуть бути належним документальними підтвердженням ні обставин здавання молока, ні отримання вказаними особами готівкових коштів, а відповідно бути належними доказами на підтвердження витрачання готівкових коштів отриманих під звіт заготівельниками;

- оскільки в ході перевірки факт розрахунків заготівельників-підзвітних осіб ПАТ «Юрія» із рядом юридичних осіб не підтверджений, сума коштів отриманих заготівельниками з каси ПАТ «Юрія» для проведення зазначених розрахунків є надміру витраченими коштами, отриманими платником під звіт, та не повернутими у встановлені законодавством строки, а відтак, є об'єктом оподаткування;

- компенсаційні виплати здійснені в рамках бюджетної програми «Державна підтримка галузі тваринництва» за рахунок сум податку на додану вартість, які акумулювалися за спеціальному рахунку ПАТ «Юрія» відповідно до норм п.209.2 ст.209 ПК України, а тому суми компенсаційних виплат за грудень 2014 року в розмірі 1 299 142, 83 та виплачені в січні 2015 року на користь фізичних осіб, є доходами, виплаченими за рахунок ПАТ «Юрія», як податкового агента, а тому порушено вимоги п.57.1 ст.57, п.п.164.2.20 п.164 ст.164, п.171.2 ст.171, п. «а» 176 ст.176 ПК України, що призвело до заниження та несплати податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 194 871, 42 грн;

- завищення ПАТ «Юрія» собівартості реалізованої продукції за 2016 рік на суму 26 250 грн., оскільки реальність вчинення господарських операцій ТОВ «Комплектгруп -0112» вбачається відсутньою, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів;

- під час виправлення помилки, допущеної позивачем під час подання податкової звітності за 1 квартал 2017 року було допущено помилки щодо заниження доходу в сумі 4 276 509 , 00 грн. та занижено витрати в сумі 125 906, 00 грн., помилка дійсно виправлена, а показники декларації сформовано з урахуванням ціє ж помилки.

- ПАТ «Юрія» в порушення п.7 Наказу № 966 занижено податок на додану вартість за січень 2015 року на суму 376 590, 00 грн.;

- позивачем занижено податкові зобов'язання по податку на додану вартість по отриманих послугах від нерезидента UAB «РАКМА» (Литва) на суму ПДВ 29 414,00 грн. за травень 2016 року.

- в порушення п.188.1 ст.188 ПК України ПАТ «Юрія» занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість по експортним операціям при реалізації олії та шроту соняшникового нижче собівартості на загальну суму 281 390 грн.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Юрія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2017. За результатами перевірки складено акт №415/23-00-14-0107/00447853 від 19.10.2017.

Не погодившись з висновками акта перевірки ПАТ «Юрія» подало відповідні заперечення.

За результатами розгляду заперечень Головним управлінням ДФС у Черкаській області зауваження прийнято частково та викладено в новій редакції п. 1 розділу 4 «Висновок акта перевірки №415/23-00-14-0107/00447853» від 19.10.2017. Інші пункти висновку акту перевірки №415/23-00-14-0107/00447853 від 19.10.2017 залишені без змін.

В акті перевірки (з урахуванням нової редакції п. 1 розділу 4 Висновку акта) зафіксовано порушення позивачем наступних вимог податкового законодавства :

- п. 1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №99б-ХІV, п.3.3., п.3.5 п. 3.10, п.3.13 Наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2013 року №433 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», ст. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, ст. 9 П(С)БО 9 «Запаси», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за №751/4044, ст.4, ст. 10, ст. 11, ст.14, ст. 18, ст. 19, ст. 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на суму 525716 грн.; за 2016 рік на суму 1583555 грн., в т.ч. за: 1 квартал 2016 року на суму 711818 грн., півріччя 2016 року на суму 891653 грн., 3 квартали 2016 року на суму 2524956 грн., за 1 квартал 2017 року на суму 7417014 грн.;

- п. 187.8. ст. 187, п. 188.1 ст. 188 , п. 198.3 ст. 198 п. 190.2 ст. 190, п. 208.2, п. 208.3 ст. 208 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, пп. 7) п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 23.09.2014 №966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за №1267/26044, пп. 3), пп.7) п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 470980 грн., в т.ч. за січень 2015 року на суму 376590 грн., за жовтень 2015 року на суму 20761 грн., за грудень 2015 року на суму 6977 грн., за травень 2016 року на суму 56776 грн., за червень 2016 року на суму 6093 грн., за вересень 2016 року на суму 3783 грн.;

- п. 187.8. ст. 187, п. 188.1 ст. 188 , п.198.3 ст. 198 ц. 190.2 ст. 190. п.208.2, п.208.3 ст.208 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) за березень 2017 року на суму 249402 грн.;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 календарних днів з податком на додану вартість в сумі 380556,61 грн., від 16 до 30 календарних днів з податком на додану вартість в сумі 787,49 грн., від 31 до 60 календарних днів з податком на додану вартість в сумі 129,66 грн.;

- п. 2.11 глави 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320, в результаті чого виплачено готівкові кошти в сумі 1,690,631,93 грн. без підтвердження їх виплати отримувачу;

- п.51.1 ст.51, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, що призвело до подання не в повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, за кожний звітний квартал 2015, 2016 років та 1 квартал 2017 року;

- абз.2 п.57.1 ст.57, пп.164.2.20 та пп.164.2.11 п.164.2 ст.164; п.164.5 ст.164; п.167.1 ст.167; пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170; п.171.2 ст.171; п.176.2 «а» ст.176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 548643,75 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 292933,08 грн., за 2016 рік в сумі 219679,00 грн. та за 1 квартал 2017 року в сумі 36031,67 грн.;

- пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4 та пп. 1.6 п. 161 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по військовому збору на загальну суму 25809,50 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 8335,74 грн., за 2016 рік в сумі 15011,57 грн. та за І квартал 2017 року в сумі 2462,19 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийняті податкові повідомлення рішення від 10.11.2017:

- № , яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 1 690 631,93 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі -70980,00 грн. та застосовано штрафну санкцію 235490,00 грн.;

- № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість - 249 402,00 грн.;

- №, яким застосовано штраф за затримку реєстрації податкових накладних з сумі 38 252,04 грн.;

Також прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.11.2017:

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 7 417 014,00 грн.;

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1 173 561 грн. 33 коп., в тому числі за основним платежем 548 643,76 грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 411 482,82 грн. та нараховано пеню 213 434,75 грн.;

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 54 585 грн. 69 коп., в тому числі за основним платежем 25 809,51 грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 19 357,13 грн. та нараховано пеню 9 421,05 грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково та зазначив, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність висновків щодо допущених позивачем порушень.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, за податковим повідомленням-рішенням № від 13.11.2017 на завищення показника від'ємного значення з податку на прибуток підприємств вплинули наступні порушення:

- 1 690 632 грн. придбання молока заготівельниками у осіб, які за даними податкового органу є померлими, не мають поголів'я великої рогатої худоби або не реалізовували молоко позивачу;

- 26 250 грн. придбання піддонів у TOB «КОМПЛЕКТГРУП-0112»;

- 15 417 грн. витрати, у зв'язку з поточним ремонтом устаткування - правомірно нараховано, суд в цій частині відмовив

- 1 534 676 грн. витрати, пов'язані із зменшенням ціни реалізації продукції за результатами господарських операцій з ТОВ «Рітейл Трейд»;

- 4150603 грн. завищення собівартості продукції, що виникла внаслідок помилок при заповненні звітності.

ПАТ «Юрія» у період з 01.01.2015 по 31.03.2017 через фізичних осіб, з якими позивач уклав договори цивільно-правового характеру про надання послуг, придбало у населення молоко.

Відповідно до умов вказаних договорів, фізичні особи повинні на свій ризик за дорученням замовника здійснити заготівлю молока від населення.

Так, заготівельники отримували від ПАТ «Юрія» готівкові кошти під звіт для розрахунків з фізичними особами за продане молоко, що підтверджується видатковими касовими ордерами, засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Заготівля молока здійснювалась з використання транспорту ПАТ «Юрія», що підтверджується товарно-транспортними накладними, засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

В подальшому здача молока на підприємство здійснювалась на підставі приймально-розрахункових відомостей за підписом підзвітної особи та бухгалтера ПАТ «Юрія».

Податковий орган не заперечує факт отримання молока, використання його у господарській діяльності, однак вказує на невстановлення джерела його походження Підставами для таких висновків податкового органу є доводи про відсутність в окремих фізичних осіб поголів'я зареєстрованої у державному підприємстві «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» великої рогатої худоби, наявність інформації про осіб, які мали незареєстрованих та не ідентифікованих тварин, але не реалізовували молоко ПАТ «Юрія», придбання молока у фізичних осіб, які є померлими.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст. 135 ПК України).

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (п.137.1 ст. 137 ПК України).

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73, витратами є зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Згідно п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 об'єктами витрат є продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та визначення бази оподаткування податком на прибуток підприємств.

Відповідно до ст. 4,5 Закону України "Про ідентифікацію та реєстрацію тварин" сільськогосподарські тварини - велика рогата худоба, коні, свині, вівці, кози, - є обєктом ідентифікації та реєстрації. Юридичні та фізичні особи, що провадять діяльність з розведення та утримання тварин зобовязані самостійно ідентифікувати тварин та вести їх облік, зобовязані здійснювати переміщення тварин з ідентифікаційними документами, проводити забій і утилізацію лише ідентифікованих та зареєстрованих тварин.

Пункт 1.2 Положення про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики від 17 вересня 2003 року №342 передбачає, що дане положення є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання - юридичних і фізичних осіб та негосподарюючих суб'єктів - фізичних осіб, що є власниками тварин, займаються їх розведенням, утриманням, торгівлею, транспортуванням, проводять забій, утилізацію тварин, здійснюють ветеринарний контроль, надають сервісні послуги у сфері тваринництва та проводять виставки з участю тварин.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність даних про ідентифікацію тварин в Єдиному реєстрі тварин не тягне за собою наслідків у вигляді нарахування податків платнику податків - отримувачу молока.

При цьому, до компетенції як податкового органу, так і позивача не входить перевірка дотримання вимог системи ідентифікації і реєстрації великої рогатої худоби.

Крім того, відсутність в окремих фізичних осіб поголів'я зареєстрованої у державному підприємстві «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» великої рогатої худоби не підтверджує фактичну відсутність тварин.

Також, колегія суддів зазначає, що підприємство не брало безпосередньої участі у придбанні молока від населення, а відповідальність за ризики покладено на фізичних осіб - заготівельників. А тому, посадові особи ПАТ «Юрія» не могли знати та не володіли інформацією про померлих осіб, що вказує на відсутність вини та умислу на завищення витрат з метою збільшення собівартості продукції.

Щодо посилань податкового органу на відібрані посадовими особами оперативного управління ГУ ДФС у Черкаській області у фізичних осіб пояснення про відсутність фактів продажу молока на ПАТ «Юрія», то в наведених поясненнях окремі особи взагалі не володіли інформацією кому здійснювали продаж молока, інші вказали, що продаж молока на ПАТ «Юрія» не здійснювали, однак зазначили прізвища заготівельників, які від імені ПАТ «Юрія» придбавали молоко в населення.

Також, відповідно до інформації Красенівської сільської ради, наданої на запит податкового органу щодо фізичних осіб, у яких здійснювалась закупля товариством молока, не зареєстровані та не проживають у с. Іванівка, Чорнобаївського району Черкаської області (т.15 с.а.15).

В той же час з приймально- розрахункових відомостей заготівельника молока вбачається, що останнє закуповувалося у громадян які проживають у с. Іванівка, Семенівського району Полтавської області, (т.11 а.с.4,67).

Отже, надані відповідачем докази не підтверджують відсутність фактів купівлі молока заготівельниками.

В той же час, позивачем на підтвердження факту закупівлі молока надано докази отримання готівкових коштів піід звіт, приймально-розрахункові відомості про видачу грошей за закупівлю молока від населення у відповідні періоди, товарно-транспортні накладні на перевезення молочної сировини.

Відтак, відповідачем не доведено завищення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1690632 грн.

Щодо завищення витрат в сумі 1534676 грн., пов'язаних із зменшенням ціни реалізації продукції за результатами господарських операцій з ТОВ «Рітейл Трейд», колегія суддів зазначає таке.

Між ПАТ «Юрія» та ТОВ «Рітейл Трейд» укладено договори поставки шроту соняшникового негранульованого №02/01-17 від 01 січня 2017 року та №05/02-17 від 01 лютого 2017 року.

За умовами вказаних договорів ТОВ «Рітейл Трейд» зобов'язалось поставити ПАТ «Юрія» шрот соняшниковий негранульований в загальній кількості 4608,2 тон із розрахунку 5000,00 грн., в т.ч. ПДВ, за одну тонну товару.

За результатами здійснених господарських операцій, в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстрована податкова накладна №4 від 31.01.2017 та податкова накладна №5 від 28.02.2017.

30 серпня 2017 року між ПАТ «Юрія» та ТОВ «Рітейл Трейд» укладений договір №1 про внесення змін до договору поставки №05/02-17 від 01 лютого 2017 року, за яким сторони дійшли згоди про постачання вказаного товару у кількості 1608,2 тон за ціною 4 430,00 грн., в т.ч. ПДВ, за одну тонну.

Крім того, 04 вересня 2017 року між тими ж сторонами укладений договір №1 про внесення змін до договору поставки № 02/01-17 від 01 січня 2017 року, за яким сторони дійшли згоди про постачання вказаного товару у кількості 3000,00 тон за ціною 4 560,00 грн., в т.ч. ПДВ, за одну тону.

Відповідно до внесених змін сторонами складені акти коригування вартості поставленого товару №30/08-01 від 30 серпня 2017 року та № 04/09-01 від 09 вересня 2017 року, а в подальшому - розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної №4 від 31.01.2017 та податкової накладної №5 від 28.02.2017, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно пп. 134.1.1. п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 під час придбання товару в обліку покупця відображаються за первісною вартістю.

В розумінні п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п. 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Тобто, якщо змінюється ціна на товар, що його покупець почав реалізувати, покупець не зменшує первісну вартість товару, адже на момент складання акта про встановлення нової ціни товар реалізовано, тож така операція відображається у складі інших витрат операційної діяльності, тому в цій частині податкове повідомлення-рішення також підлягає скасуванню.

Наразі, висновки суду першої інстанції податковим органом в апеляції не заперечуються, будь-які доводи щодо даного факту апеляційна скарга не містить.

Щодо допущенних позивачем помилок в частині заниження доходів в сумі 4 276 509,00 грн. та занижені витрати в сумі 125 906,00 грн., різниця з яких складає суму 4 150 603,00 грн.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні податкових декларацій у наступних звітних періодах від 09.08.2017 та від 06.03.2018 позивачем відкориговано показники доходів та витрат, тим самим виправлено допущені раніше помилки.

Відтак, висновки податкового органу про заниження доходів позивачем є передчасними.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017 яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 1690631,93 грн. за порушення обігу готівки.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підставою застосування санкцій є та обставина, що заготівельниками молока виплачено грошові кошти на користь фізичних осіб які є померлими, не мають зареєстрованого поголів'я ВРХ та не продавали молоко на ПАТ «Юрія», тобто підзвітними особами підприємства проведено готівкові розрахунки без подання одержувачем платіжного документа встановленої форми та змісту, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів.

Відповідно до п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року №40/10320, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Абзацом 6 п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 передбачено відповідальність за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Із розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017 вбачається, що до позивача застосовано відповідальність у розмірі сплачених коштів 1690631,93 грн.

Оскільки судом встановлено необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність фактів придбання молока в населення, то застосування до позивача штрафних санкцій за порушення обігу готівки є безпідставним.

При цьому, в матеріалах справи наявні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують сплату товариством готівкових коштів.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 13.11.2017, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 548643,76 грн., нараховано штрафні санкції 411 482, 82 грн. та пеню в сумі 213 434,75 грн.

Так, податковим органом донараховано грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі:

- 353772,33 грн. - вирахуваний із суми 1 720 631,93 грн. - грошові кошти отримані заготівельниками під звіт, які не сплачені громадянам за придбане молоко, тому контролюючий орган їх вважає не повернутими в касу підприємства та доходом заготівельників;

- 194871,42 грн. - вирахуваний із суми 1 299 142,83 грн. - грошові кошти, виплачені громадянам за придбане молоко, однак не оподатковані податком та не сплачені позивачем, як податковим агентом.

Оскільки судом встановлено необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність фактів придбання молока в населення, а доводи податкового органу про те, що грошові кошти отримані заготівельниками під звіт, які не сплачені громадянам за придбане молоко є доходом заготівельників ґрунтуються саме на підстави доводів про відсутність фактів такого придбання, то нарахування податку на доходи фізичних осіб 353772,33 грн. є безпідставним.

Крім того, за зі змісту акту перевірки вбачається, що загальна сума коштів, яка сплачена громадянам та, та на думку податкового органу, не підтверджена документально складає 1690631,93 грн., натомість для обрахунку податку на доходи фізичних осіб податковий орган використав суму 1 720 631,93 грн., що суперечить даним перевірки.

Статтею 168 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету.

Виходячи з положень підпунктів 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Відповідно до пп. 165.1.24 п. 165.1. ст. 165 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи, отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою.

При продажу власної продукції тваринництва груп 1 - 5, 15, 16 та 41 УКТ ЗЕД, отримані від такого продажу доходи не є оподатковуваним доходом, якщо їх сума сукупно за рік не перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Такі фізичні особи здійснюють продаж зазначеної продукції без отримання довідки про наявність земельних ділянок.

До групи 4 УКТ ЗЕД віднесено, зокрема, молоко та молочні продукти.

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України свідчить, що обов'язковою умовою нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб податковим агентом є покладений на фізичну особу обов'язок сплати цього податку. Якщо ж фізична особа звільнена від сплати податку, то відповідно податковий агент не повинен нараховувати та сплачувати податок.

Враховуючи викладене, у позивача відсутній обов'язок сплачувати як податковим агентом податок на доходи фізичних осіб, у яких придбав молоко.

Відтак, повідомлення-рішення № від 13.11.2017 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно є протиправним донарахування позивачу військового збору за податковим повідомленням-рішенням № від 13.11.2017, оскільки нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017 на заниження податку на додану вартість.

За зазначеним податковим повідомленням-рішенням донараховано:

- 376 590 грн. внаслідок неврахування податковим органом поданого позивачем уточнюючого розрахунку від 26.01.2015 за грудень 2014 року;

- 5 250 грн. придбання піддонів у TOB «КОМПЛЕКТГРУП-0112»;

- 29414 грн. за результатами отриманих послуг від нерезидента UAB «РАКМА» (Литва);

- 31988 грн. експортні операції з продажу олії соняшникової та шроту соняшника нижче собівартості;

- 27738 грн. завищення податкового кредиту внаслідок списання безнадійної кредиторської заборгованості.

Щоро неврахування податковим органом поданого позивачем уточнюючого розрахунку від 26.01.2015 за грудень 2014 року колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до ДПІ у м. Черкасах уточнюй розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 25.01.2015 за грудень 2014 року, яким збільшено від'ємне значення, що зараховується складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 376 590 грн.

Податковий орган як підтвердження допущеного позивачем порушення посилається на той факт, що результатами попередньої перевірки позивача (акт від 01.10.2015 №229/22-01-22-01/00447853) не встановлено наявність від'ємного значення з ПДВ, а позивачем не заперечувались висновки акту перевірки.

Однак, коригування показників податкової звітності є правом платника податків і встановлені попередньою перевіркою обставини не можуть позбавити його цього права, а подане уточнення повинно бути враховано відповідачем при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість.

При цьому відповідачем не заперечується факт наявності документів, що підтверджують право позивача на вказаний податковий кредит.

Щодо фактичного здійснення господарських операцій з «КОМПЛЕКТГРУП-0112» колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Юрія» та TOB «КОМПЛЕКТГРУП-0112» укладено договір на підставі якого у березні 2016 року ПАТ «Юрія» придбані піддони дерев'яні в кількості 700 шт., на загальну суму 31 500,00 грн., в т.ч. ПДВ 5 250,00 грн., що підтверджено видатковою закладною №5 від 15.03.2016 та податковою накладною №9 від 15.03.2016. Позивач повністю оплатив вартість отриманого товару в сумі 31500 грн.

Разом з тим, висновок щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та зазначеним відповідачем контрагентом ґрунтується виключно на підставі зібраної податкової інформації щодо контрагента позивача.

Наразі, колегія суддів звертає увагу на те, що висновок про безтоварність господарської операції може ґрунтуватись на належних, допустимих і достатніх доказах і не може ґрунтуватись на припущеннях. Податковий орган при вирішенні справи не обґрунтовував позицію щодо безтоварністі господарських операцій та не довів суду шляхом надання відповідних доказів ( в силу п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України : документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби) даної обставини.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що порушення контрагентом позивача податкової дисципліни, зафіксовані в акті перевірки, не можуть бути підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності документів, що підтверджують реальність господарської операції.

Відтак, докази на підтвердження реальності господарських операцій вчинених між позивачем та його безпосередніми контрагентами контролюючим органом не досліджувалися.

Окрім того, висновки щодо позивача були сформовані виключно у зв'язку з оцінкою діяльності не самого позивача, а його контрагента.

Відповідачем не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних операцій, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків, не надано доказів щодо можливої відсутності у контрагентів позивача можливостей на виконання зобов'язань за укладеними договорами.

Зазначене свідчить, що відповідачем не проводилася перевірка щодо реальності здійснених позивачем господарських операцій, а лише використовувалася наявна інформація податкових баз.

При цьому факт виконання договору за яким придбано позивачем піддони за зазначеними вище зобов'язаннями та оплати їх вартості підтверджується документально; господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Щодо доводів податкового органу про заниженння позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість по отриманих послугах від нерезидента UAB «РАКМА» (Литва) на суму ПДВ 29 414,00 грн. за травень 2016 року.

Податковий орган обґрунтовує правомірність висновків про допущені позивачем порушення тим, що товариством невиконані вимоги п.208.3 ст.208 ПК України, яким визначено, що якщо отримувач послуг зареєстрований як платник податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов'язань декларації за відповідний звітний період, в той же час перевіркою встановлено відсутність декларування показників по рядку 6/7 декларації «Послуги, отримані від нерезидента на митній території України» за період з 01.01.2015 по 31.03.2017.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2016 року ПАТ «Юрія» отримало послуги від нерезидента UAB «РАКМА» (Литва) згідно контракту №16-1002 від 29.02.2016 та акту введення обладнання в експлуатацію від 20.05.2016 №5 на загальну суму 5200 євро (еквівалент за курсом НБУ 147072,33 грн.), а саме: пуско-налагоджувальні роботи технологічного обладнання «Лінія виробництва глазурованих сирків GSL».

Розрахунки між сторонами за отримані послуги проведені 13 червня 2016 року згідно платіжного доручення № 48140962 на суму 5200 євро (еквівалент за курсом НБУ 147042,19 грн.).

Підпунктом "в" п. 186.3 ст. 186 ПК України визначено, що при наданні консультаційних, інжинірингових, інженерних, юридичних (у тому числі адвокатських), бухгалтерських, аудиторських, актуарних та інших подібних послуг консультаційного характеру, а також послуг з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем місцем постачання зазначених послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.

Відповідно до положень п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

Отже позивач має право включити до складу податкового кредиту суму ПДВ за результатами отриманих від нерезидента послуг на території України, що в свою чергу виключає необхідність сплати ПДВ за результатами таких господарських операцій. Тобто, твердження відповідача про заниження ПДВ за результатами названих господарських операцій є безпідставними.

Щодо заниження ПДВ в податковій звітності з квітня 2016 року по лютий 2017 року в сумі 281390 грн. внаслідок продажу товарів нижче ціни придбання за експортними операціями (включено до податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017 та 249 402,00 грн. (листопад 2016 року - лютий 2017 року) визначено в податковому повідомленні-рішенні № від 10.11.2017, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.)

Пунктом 20 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 22.09.2014 № 957 передбачено у разі, якщо база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання товарів/послуг, собівартості самостійно виготовлених товарів/послуг і перевищує суму постачання таких товарів/послуг, визначену виходячи з їх договірної вартості, тобто ціна придбання/собівартості перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання, постачальник (продавець) складає дві податкові накладні: одну - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання/собівартості над фактичною ціною.

Пунктом 23.1, пунктом 23.2 статті 23 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку. Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

Положеннями пунктів 44.1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Нормами підпункту «г» пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з вивезення товарів за межі митної території України. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Отже наведеними нормами не передбачено такої окремої складової бази оподаткування податком на додану вартість, як «перевищення собівартості самостійно виготовлених товарів над фактичною ціною постачання (експорту)». База оподаткування являє собою вартісну, фізичну або іншу характеристику об'єкта оподаткування та є вартісною характеристикою усієї операції, яка відповідно до статті 185 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування. Не передбачено виникнення декількох баз оподаткування за однією операцією (зокрема і за експортними операціями з вивезення товарів за межі митної території України).

Відповідно до підпункту «а» пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин) за нульовою ставкою оподатковуються операції з: вивезення товарів за межі митної території України: у митному режимі експорту.

Судовими інстанціями було встановлено, що позивач здійснює експорт продукції за межі митної території України.

Згідно пункту 193.1 статті 193, пункту 194.1 статті 194 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків по операціях з: постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У той же час, передбачена пунктом 20 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 957 від 22.09.2014, необхідність складення двох податкових накладних: однієї - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншої - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання/собівартості/балансової (залишкової) вартості/звичайної ціни над фактичною ціною - у випадку здійснення контрольованих операцій, в яких ціна придбання/собівартість/балансова (залишкова) вартість/звичайна ціна перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання, не впливає на обсяг податкового обов'язку платника за експортною операцією.

Правила складення податкової звітності з податку на додану вартість, наведені у названому Порядку заповнення податкової накладної, не повинні змінювати порядок визначення бази оподаткування та застосування ставки податку на додану вартість, передбаченого діючим податковим законодавством.

Таким чином, операції з вивезення товарів за межі митної території України оподатковуються за нульовою ставкою, незалежно від того за якою ціною експортовані товару, ставка податку залежить від виду операції, а не від ціни реалізованого товару та фактичної ціни його реалізації.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій у постанові Верховного суду України від 14.08.2018 у справі № 804/2582/16.

З огляду на зазначене, твердження про заниження показників у податкові звітності з ПДВ, що оподатковуються за основною ставкою суперечить наведеним положенням Податкового кодексу України.

Отже податкове повідомлення-рішення № від 10.11.2017 є протиправним та підлягає скасування.

Щодо порушення позивачем строків реєстрації податкових накладних, суд зазначає, що за вказане порушення податковим повідомленням-рішенням № від 10.11.2017 до позивача застосовано штраф у загальному розмірі 38252 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виписано 01.06.2016 податкову накладну №1530393 на суму ПДВ 135190,75 грн.

Вказану податкову накладну зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 21.06.2018, тобто з порушенням 15 денного строку реєстрації передбаченого абз. 11 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент складення податкової накладної).

Однак, розрахунком коригування №617600 від 21.06.2016 позивачем відкориговано показники податкової звітності і вказана накладна не врахована для визначення об'єкта оподаткування з ПДВ за перевірений період, тому застосування до позивача штрафу в сумі 13519,08 грн. (10% від суми ПДВ в накладній) є протиправним, а податкове повідомлення-рішення в цій частині також підлягає скасуванню.

У відповідності до статті 77 частини 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність оскаржуваних рішень суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Юрія" до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено - 29.11.2018.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма

v