Справа № 520/10124/18
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 листопада 2018 р. № 520/10124/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонька А.В. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Харкові адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить суд скасувати постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області ВП № 57055990 від 23.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. 00 коп. за невиконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що винесена постанова про накладення на управління штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду є протиправною оскільки необхідною умовою для накладення штрафу на боржника є невиконання судового рішення без поважних причин. Так позивач повідомив відповідача про виконання судового рішення тоді коли державний виконавець не з'ясовував причини його невиконання, а тому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області про накладення штрафу.

Представник відповідача своїм правом про надання письмового відзиву не скористався.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань з приводу причин неявки суду не надав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань з приводу причин неявки суду не надав.

Частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не прибули, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження ВП № 57055990 з виконання виконавчого листа № 820/429/18, виданого 10.08.2018 Харківським окружним адміністративним судом, яким зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 виплату пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 відповідно до перерахунку, проведеного на підставі довідки № 100/14941 від 21.03.2018 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, яка виготовлена Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області, з урахуванням вже сплачених сум.

З програми Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року по справі № 820/429/18 набрало законної сили 12.07.2018 року.

ГУ ПФУ в Харківській області до відповідача надіслано лист № 25846-14/20 18.09.2018 року, в якому повідомлялось, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року по справі № 820/429/18, ОСОБА_1, виплату різниці в пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, яка склала 43718,64 грн. буде проведено після надходження коштів від Пенсійного фонду України.

За невиконанням рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, 23.10.2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Позивач, вважаючи вищевказане рішення протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Пунктами 1 та 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника, у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду.

Як вже встановлено судом, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року по справі № 820/429/18 було зокрема зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській провести ОСОБА_1 виплату пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 відповідно до перерахунку, проведеного на підставі довідки № 100/14941 від 21.03.2018 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, яка виготовлена Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області, з урахуванням вже сплачених сум.

В свою чергу, позивач повідомив відповідача, що на виконання вже зазначеного рішення суду ОСОБА_1 виплата в різниці пенсії буде проведена за наявністю бюджетного фінансування.

Суд зазначає, що перерахунок пенсії є передумовою її виплати та не може замінювати саму виплату грошових коштів.

Тобто, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року по справі № 820/429/18 не може вважатись виконаним.

Щодо посилань позивача на практику Верховного суду та на те, що перерахована пенсія позивачу буде виплачена за наявності бюджетного фінансування, як на підставу поважності невиконання в повному обсязі рішення суду, суд зазначає наступне.

Верховним Судом в ухвалі від 16.07.2018 року по справі № 811/1469/18 зазначено, що Верховний Суд України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Отже, Верховний суд України в своїх рішеннях виходив з того, що відсутність відповідного фінансового забезпечення та коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Між тим, позивачем, як до суду так і до відповідача, не надано жодного доказу відсутності відповідного фінансового забезпечення та коштів для виплати стягувану пенсійних виплат на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на практику Верховного суду та на те, що перерахована пенсія позивачу буде виплачена за наявності бюджетного фінансування, як на підставу поважності невиконання в повному обсязі рішення суду.

Таким чином, надані позивачем пояснення та документи не мають чіткого відображення вчинених позивачем дій спрямованих на виконання рішення суду в частині виплати коштів.

Щодо посилань позивача на приписи Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що порядок виконання рішення суду в даному випадку регламентовано Законом України "Про виконавче провадження".

За таких обставин положення Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року не можуть застосовуватись до спірних правовідносин у даній справі.

Щодо посилань позивача на положення Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року (далі Порядок №649), суд зазначає наступне.

Порядок №649 визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до п. 5 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Позивачем, як до суду так і до відповідача, не надано жодного доказу, які б свідчили про вчинення відповідних дій вказаних в п.5 Порядку №649.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними посилання позивача на положення Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання позивача на приписи постанови правління Пенсійного фонду України №20-1 від 26.09.2018 року, якою затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, з огляду на те, що вказаним Порядком відповідно до п.3 Порядку №649 визначено виключно процедуру функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та внесення інформації до такого реєстру.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про скасування постанови - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бідонько А.В.