Справа № 813/2728/17
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/116/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Мацьків М.С.,

за участі сторін: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Антонюка І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року (рішення ухвалене у м. Львів судом у складі головуючого судді Грень Н.М., повний текст рішення виготовлений 21.06.2018 року) у справі № 813/2728/17 за позовом ОСОБА_3 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, визнання незаконними дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними, скасування наказу №737-о від 21.06.2017р. «По особовому складу податкової міліції» та наказу №1626 від 28.07.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 поновлення на посаді, визнання дій, щодо проведення атестації незаконними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2018року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції".

Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №1626 від 28.07.2017р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3

Визнано незаконними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо проведення атестації ОСОБА_3.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, з 29.07.2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до Постанови КМ України №247 від 30.03.2016року СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Офісу великих платників податків ДФС. У зв'язку з такою реорганізацією від позивача надійшли рапорти про призначення його на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ Офісу великих платників податків ДФС. Вказує, що посада на яку просив призначити його позивач відноситься до старшого начальницького складу та є вищою від посади, яку займав позивач. Відповідно до п. 1 Постанови КМ України від 30.10.1998року №1716 та п. «в» п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх УРСР, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року №114 при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15діб, а у виняткових випадках з дозволу Міністра внутрішніх справ на строк не більше 2 місяців. Обумовлені положення не містять заборони щодо зарахування в розпорядження осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною. Стверджує, що зарахування в розпорядження за своєю суттю не є звільненням. Окрім обумовленого зазначає, що просування по службі здійснюється на конкурсній основі. Згідно п. 48 Положення №114 атестація осіб старшого начальницького складу проводиться при призначенні на вищу посаду. Про дату час та місце проведення атестації позивача неодноразово повідомляли, однак на засідання атестаційної комісії позивач не прибув у зв'язку з чим комісією прийнято рішення про залишення рапорту позивача про призначення його на посаду без розгляду. Вказує, що у відповідача були наявні правові підстави розірвати трудовий договір у зв'язку зміною організації виробництва і праці, як-то: ліквідація чи реорганізація установи. Покликаючись на положення п.354.4 ст. 354 ПК України, вказує, що посадова особа чи службова особа податкової міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно їх виконує, несе відповідальність у встановленому законом порядку, в тому рахунку і звільнення зі служби за порушення службової дисципліни згідно ч. 8 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ. Також відповідач зазначає, що прийняте судом першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу у якому вказує, що в період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку Офісом великих платників податків ДФС самостійно пропонувалося переведення позивача на іншу посаду, а зокрема на посаду- старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ Офісу великих платників податків ДФС. Зазначає, що перебування позивача у соціальній відпустці взагалі виключає правомірність зарахування у розпорядження. Строк перебування позивача у розпорядженні був понаднормовим, а відкликання осіб рядового та начальницького складу із соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку взагалі не передбачено жодними правовими нормами. Щодо надісланих йому запрошень на проведення атестації, то позивач вказує, що відповідач не завжди вчасно надсилав листи. Перебування його у відпустці по догляду дитиною до досягнення трирічного віку, з огляду на зайнятість матері виключала можливість позивача прибути на засідання атестаційної комісії, що є поважною причиною. Вказані обставини вказують на не обґрунтованість застосованого до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за неявку без поважних причин на засідання атестаційної комісії.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справим, що наказом Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів №117-в від 19.11.2015р. "Про надання відпустки для догляду за дитиною" ОСОБА_3 (майору податкової міліції) надано відпустку без збереження грошового забезпечення до досягнення дитиною трирічного віку з 20 листопада 2015 року по 17 вересня 2018 року включно.

Наказом начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції" ОСОБА_3 зараховано у розпорядження Офісу великих платників податків ДФС.

Наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №1626 від 28.07.2017р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3" було накладено дисциплінарне стягнення на підполковника податкової міліції ОСОБА_3 у вигляді звільнення з органів податкової міліції.

Позивач не погодившись із такими наказами звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відкликання з такої відпустки не передбачено чинним законодавством. Що причини неприбуття позивача на засідання атестаційної комісії є поважними, а відтак атестаційна комісія відповідно до положень законодавства мала провести атестацію за відсутності особи. Окрім того, судом встановлено, що в супереч положень законодавства графік атестації не затверджено, позивачу в установленому порядку не доведено, що вказує на порушення прав позивача на підготовку до участі в атестації. Поштова кореспонденція отримувалась позивачем із значним запізненням, що виключало можливість його прибуття на засідання атестаційної комісії. Окрім того, суд вказує, що звільнення позивача відбулося з порушенням положень ч. 3 ст. 40 КЗпП України, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення не є винною дією чи бездіяльністю позивача направленою на порушення службової дисципліни. Перебування позивача у розпорядженні Офісу великих платників податків ДФС здійснено поза межами строків визначених законодавством.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

1. Досліджуючи доводи апеляційної скарги стосовно підставності винесення наказу №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції", яким ОСОБА_3 зараховано у розпорядження Офісу великих платників податків ДФС, колегією суддів враховано, що підставою для винесення оскаржуваного наказу слугували Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складам органів внутрішніх УРСР, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року №114, подання голови комісії з реорганізації Спеціальної державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС, протокол засідання атестаційної комісії по роботі з працівниками податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС №10 від 14.06.2017року .

Однак, дослідивши документи на підставі яких винесено оскаржуваний наказ №737-о від 21.06.2017р (протокол засідання атестаційної комісії по роботі з працівниками податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС №10 від 14.06.2017року та подання), колегією суддів встановлено, що обумовлені акти не містять жодної правового обґрунтування їх винесення.

Як слідує із змісту наказу №737-о від 21.06.2017р, вказаний наказ містить лише узагальнене покликання на Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складам органів внутрішніх УРСР, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі по тексту іменовано- Положення №114). При цьому не конкретизує жодної норми вказаного положення на підставі якої винесено оскаржуваний наказ.

Обґрунтовуючи правомірність винесеного наказу відповідач лише в суді зазначив, що підставою для такого винесення слугувала норма пп. «в» п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складам органів внутрішніх УРСР, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року №114.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.7 Положення «Про Державну фіскальну службу України», Державна фіскальна служба України здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС України та її територіальні органи є органами доходів і зборів. У складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції.

Згідно із статтею 353 Податкового кодексу України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Порядок проходження служби в органах внутрішніх справ встановлений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (далі по тексту постанови -іменовано Порядок №114).

Підпунктом «в» пункту 40 Положення № 114 (тут і надалі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції.

При цьому враховується таке: при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням № 114 відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Відповідно до Постанови КМ України від 30.03.2016 року №247 СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ ДФС реорганізована шляхом приєднання Офісу великих платників податків ДФС.

Організаційно-штатні заходи - це заходи по створенню, реорганізації або припиненню діяльності органу.

З огляду на обумовлене, зібраними та дослідженими у справі доказами підтверджуються обставини щодо наявності таких обставин, як -здійснення організаційно-штатних заходів у зв'язку з реорганізацією СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ ДФС, яка реорганізована шляхом приєднання до Офісу великих платників податків ДФС.

Однак, як слідує з п.п «в» пункту 40 Положення № 114 перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб допускається виключно з дозволу Міністра внутрішніх справ.

При цьому, як слідує із названої норми, до вказаного строку (15 діб) зараховуються періоди перебування у відпустці по вагітності, родах і догляду за дитиною.

В супереч положенням вимог названої норми Положення, відповідачем не надано доказів надання Міністром внутрішніх справ погодження щодо зарахування позивача в розпорядження органу внутрішніх справ на строк понад 15 діб в період перебування у відпустці по догляду за дитиною.

В свою чергу пп. "г" п. 40 Положення передбачено, що переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Перебування у розпорядженні це особлива форма несення служби і супроводжується регулярним прибуттям до місця несення служби та виконання завдань поставлених начальницьким складом.

У відповідності до п. 49 Положення, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються соціальні відпустки (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Згідно п.61 Положення, додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

На момент зарахування позивача у розпорядження органу внутрішніх справ він перебував у відпустці до досягнення дитиною трирічного віку відповідно до наказу Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів №117-в від 19.11.2015р.

Згідно ч.3 ст. 18 Закону України «Про відпустки», відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Пунктом 55 Положення №114 визначено, що відкликання осіб рядового і начальницького складу із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено прямим начальником.

Згідно ч. 8 ст. 79 Кодексу законів про працю України та ч.3 ст.12 Закону України «Про відпустки», відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.

З аналізу обумовлених положень законодавства слідує, що відкликання з соціальної відпустки неможливе, так як дане не передбачено чинним законодавством, що регулює такі правовідносини.

Крім того, відповідно до довідки від 08.04.2015 р. № 45 комунального закладу "Тячівська районна поліклініка" дружина та матір дитини позивача працює посаді лікаря з повним навантаженням.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зарахування позивача у розпорядженні на строк понад 15 дів у період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною (яке супроводжується необхідністю регулярного прибуттям до місця несення служби та виконання завдань поставлених начальницьким складом) суперечить обумовленим положенням законодавства.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для скасування наказу №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції", яким ОСОБА_3 зараховано у розпорядження Офісу великих платників податків ДФС на строк понад 15 діб.

2. Стосовно ж доводів апеляційної скарги щодо правомірності винесення наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №1626 від 28.07.2017р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 то колегією суддів встановлено таке.

Згідно з частиною другою статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пп. «є» п. 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено зі служби в органах податкової міліції на підставі п. 14, п.8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (затвердженого Законом України від 22.02.2006року), у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни, що виразилось у систематичній відсутності позивача на робочому місці, а зокрема неприбуття на атестаційну комісію без поважних причин.

Відповідно до статті 1 та 2 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У статті 2 Дисциплінарного статуту вказано, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному наказу про застосування заходів дисциплінарної відповідальності до позивача у вигляді звільнення з роботи, колегією суддів враховано, що під час виклику позивача на засідання атестаційної комісії та прийняття наказу про застосування дисциплінарного стягнення позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується зібраними у справі доказами та не заперечується сторонами.

Дослідивши зміст ч.3 ст. 18, ч.3 ст.12 Закону України «Про відпустки», ч. 8 ст. 79 Кодексу законів про працю України та пункту 55 Положення №114, колегією суддів встановлено, що відкликання осіб рядового і начальницького складу із відпустки забороняється. Відкликання є можливим лише з чергової відпустки у разі крайньої необхідності за дозволом прямого начальника.

У справі за скаргою №30078/06 «Костянтин Марків проти Росії», Європейський суд вказав, що відпустка у зв'язку з вагітністю та допомога, що до неї відноситься, перш за все дає можливість не працювати і особисто займатися немовлям. Так, не заперечуючи відмінностей, які можуть існувати між батьком і матір'ю в їх відношенні з останнім, Суд виходить з гіпотези, що, для того, щоб здійснювати догляд за дитиною в цей період, батьки перебувають в "аналогічних ситуаціях"».

Відтак, відкликання з відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку у зв'язку з реорганізацією установи та проведенням атестації є недопустимим, що в свою чергу вказує на відсутність у позивача обов'язку під час перебування у названій відпустці перебувати на робочому місці та брати участь у засіданні будь-яких комісійних органів відповідної установи.

Окрім того, відповідно до п. 16.4 Положенням «Про атестаційну комісію по роботі з працівниками податкової міліції Державної фіскальної служби України", затвердженого наказом ДФС України від 17.10.2014 року №198 (Надалі - Положення 198) атестація проводиться, як правило, в присутності працівника, який проходить атестацію на засіданні атестаційної комісії в день, встановлений графіком. У разі неявки атестата на засідання без поважних причин атестаційна комісія має право провести атестацію за його відсутності. До поважних причин у цьому випадку можна віднести хворобу, відпустку за сімейними обставинами, відрядження, тощо.

Про обставини щодо неможливості прибуття на засідання атестаційної комісії у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, позивач попереджав відповідача листом від 05.07.2017року (а.с.56). Отримання такого листа позивача підтверджується листом відповідача від 13.07.2017року №636/14/28-10-04-20 (а.с. 57).

Отже, перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є поважною причиною про яку було відомо відповідачу.

Відтак, з огляду на п.16.4 Положенням про атестаційну комісію по роботі з працівниками податкової міліції Державної фіскальної служби України, вказана обставина не була перешкодою для проведення засідання атестаційної комісії, якщо в цьому була така потреба.

Водночас, відповідно ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Однак, в даному повної ліквідації установи не відбулося.

За наведених обставин, доводи відповідача про порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у систематичній відсутності позивача на робочому місці, а зокрема неприбуття на атестаційну комісію без поважних причин є безпідставними, що виключає можливість застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №1626 від 28.07.2017р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та поновлення позивача на службі.

3. Що ж до доводів апеляційної скарги на предмет правомірності дій Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо проведення атестації ОСОБА_3 у зв'язку з поданням ним рапорту про призначення на вищу посаду, то дійсно п. 48 Положення №114 передбачає, що атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться при призначенні на вищу посаду.

Однак, як слідує з матеріалів справи позивач двічі листом від 05.07.2017року (а.с.56) та заявою від 26.07.2017року (а.с.95 т.1) повідомляв відповідача про неможливість його прибуття на засідання атестаційної комісії з вирішення питання щодо його заміщення на вищу посаду, у зв'язку з чим просив залишити його на рівнозначній посаді. Отримання такого листа позивача підтверджується листом відповідача від 13.07.2017року №636/14/28-10-04-20 та копією фіскального чека про надіслання заяви (а.с. 57, 95 т.1).

За наведених обставин, позивач просив призначити його на рівнозначну посаду та повідомляв, що не в змозі проходити атестаційний відбір на вищу посаду у зв'язку з перебуванням у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Однак, як слідує з матеріалів справи відповідач на вказану заяву і лист не зважив та не навів об'єктивних причин та підстав, за яких позивача не можливо було призначити на рівнозначну посаду без проведення атестаційною комісією конкурсного відбору по питанню заміщення позивачем вищої посади.

Поряд із зазначеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем при призначенні атестації не дотримано положень пунктів 47, 48 Положення №114 та пункту 16.2 Положенням №198 стосовно того, що атестації осіб рядового і начальницького складу має передувати підготовча робота (організаційні та виховні заходи, індивідуальні бесіди з тими, хто підлягає атестації), затвердження наказом керівника органу ДФС графіка проведення атестацій та доведення його до відому позивача, як працівника податкової міліції під підпис, пізніше ніж за десять днів до дати проведення атестації.

За наведених обставин справи, відповідач в супереч положень ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності своїх дій щодо призначення атестації позивача.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі №813/2728/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.