Справа № 821/490/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/490/18

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В. Дата і місце ухвалення: 08.05.2018р., м.Херсон

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

13.03.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.12.2017 року:

- № 48973-1301 - про визначення позивачеві суми податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2015 рік в сумі 27294,73 грн.;

- № 48972-1301 - про визначення позивачеві суми податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 32 753,66 грн.;

- № 48971-1301 - про визначення позивачеві суми податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 3821,90 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 06.06.2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове -про задоволення позову у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що спірна земельна ділянка площею 30,6 га дійсно була передана за договором оренди ОСОБА_2, однак, фактично вона перебуває у користуванні фермерського господарства «ЮР-АГРО», яке і сплачує за неї орендну плату та подає до контролюючих органів відповідну звітність.

Апелянт посилається на те, що згідно довідки виконкому Ольгівської сільської ради Бериславського району від 06.03.2018 року заборгованість зі сплати орендної плати за період 2015-2017 років у фермерського господарства «ЮР-АГРО» відсутня.

На думку позивача, у разі сплати визначеного податковим органом податкового зобов'язання з орендної плати за землю ОСОБА_2, як фізичною особою, це призведе до подвійної сплати орендної плати за одну і ту саму земельну ділянку.

У зв'язку з викладеним, апелянт вважає прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду учасники справи в судове засідання не прибули, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.02.2005 року між Бериславською районною державною адміністрацією Херсонської області та громадянином ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі.

Об'єктом оренди за цим договором є земельна ділянка загальною площею 30,6 га із земель запасу Ольгівської сільської ради, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 319586,64 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі податку на землю. Земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 15.10.2015 року внесено зміни до договору оренди землі від 11.02.2005 року, та викладено п. 9 цього договору у наступній редакції: « 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок Ольгівської сільської ради в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік».

15 лютого 2005 року ОСОБА_2 було зареєстровано фермерське господарство "ЮР-АГРО", головою якого і є позивач, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Земельна ділянка, площею 30,6 га, яка була орендована ОСОБА_2, згідно п. 5.4 Статуту фермерського господарства "ЮР-АГРО", входить в землі фермерського господарства.

20 червня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області на адресу відповідача направлено лист №21-0.63-4936/2-17 "Про надання інформації", в додатку до якого зазначено, що договір оренди зареєстрований за гр. ОСОБА_2, зміни до договору оренди щодо зміни орендаря з громадянина на ФГ не вносились. Розмір нормативної грошової оцінки землі за відповідним договором оренди становить: 2015 рік - 909976,87 грн., 2016 рік - 1091972,24 грн., 2017 рік - 1091972,24 грн.

Враховуючи, що позивач сплату за оренду земельної ділянки не проводив, податковий орган звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з метою встановлення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та керуючись нормами ПК України самостійно визначив позивачу податкові зобов'язання з орендної плати за землю за період 2015-2017 роки згідно податкових повідомлень-рішень від 25.12.2017 року:

- №48973-1301 за 2015 рік в розмірі 27294,73 грн.;

- №48972-1301 за 2016 рік в розмірі 32753,66 грн.;

- №48971-1301за 2017 рік в розмірі 3821,90 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки платником орендної плати є орендар земельної ділянки, то в даному випадку саме ОСОБА_2, як фізична особа, що уклала договір оренди на земельну ділянку, повинен сплачувати орендну плату за вказану земельну ділянку, у зв'язку з чим, визначення позивачу податкового зобов'язання з орендної плати за землю є правомірним.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Платниками податку, відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Відповідно до пунктів 288.1 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Пунктом 288.2 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.3 ст. 288 Податкового кодексу України).

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, з системного аналізу положень чинного законодавства вбачається, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме, з дня реєстрації договору оренди земельної ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Статтею 8 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

В даному випадку договір оренди земельної ділянки був укладений ОСОБА_2 11.02.2005 року, та 15.02.2005 року створено фермерське господарство.

Таким чином, укладення зазначеного вище договору оренди земельної ділянки від 11.02.2005 року та його державна реєстрація стали передумовою для державної реєстрації фермерського господарства, як юридичної особи.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що земельна ділянка перебувала у фактичному користуванні фермерського господарства «ЮР-АГРО», а тому саме фермерським господарством і сплачувалась орендна плата.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач належним чином не оформив передачу земельної ділянки фермерському господарству як землекористувачу, оскільки в силу положень статті 125 Земельного кодексу України право користування землею, так само як і суміжні права та обов'язки землекористувача, виникають саме з моменту реєстрації права оренди або права власності на землю.

Таким чином, згідно положень чинного законодавства, зважаючи на те, що договір оренди землі був укладений ОСОБА_2, орендарем земельних ділянок є фізична особа ОСОБА_2, а тому саме на нього покладено обов'язок сплати орендної плати відповідно до укладеного ним договору оренди землі.

Той факт, що використання земельних ділянок відбувається через створене позивачем ФГ «ЮР-АГРО» не змінює статусу позивача як орендаря земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов'язку сплачувати орендну плату за земельні ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року по справі №808/3798/16.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що фермерське господарство може бути платником орендної плати тільки після приведення свого права землекористування у відповідність до вимог законодавства.

Що стосується посилань апелянта на невірне визначення податковим органом розміру грошового зобов'язання з орендної плати за землю, слід зазначити наступне:

Згідно п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно п. 288.4 ст.288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Підпунктом 288.5.1 ст.285 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2015-2016 роках) визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

При цьому, згідно п. 289.1 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Також стаття 289 Податкового кодексу України встановлює порядок індексація нормативної грошової оцінки земель, зокрема, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VIII від 21.12.2016 року, з 01.01.2017 року п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України викладено у такій редакції: розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

23 січня 2017 року рішенням Ольгівської сільської ради Бериславського району Херсонської області 12 сесії 07 скликання "Про затвердження ставок земельного податку на території Ольгівської сільської ради" №90 встановлено ставку земельного податку для земель сільськогосподарського призначення, яка дорівнює 0,35% від нормативної грошової оцінки земель.

Таким чином, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу, враховуючи при цьому положення частини першої статті 58 Конституції України, згідно якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 червня 2018 року (справа №804/16045/15), а також колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах 24 квітня 2015 року (справа №131а15), 14 березня 2017 року (справа №21-2246а16), а також колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постановах від 24 січня 2018 року (справа №817/206/15), від 07 березня 2018 року (справа №813/6875/14).

Враховуючи, що нарахування (донарахування) податку має здійснюватись на підставі того законодавства, що було чинним у податкові періоди, за які провадиться нарахування, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність у позивача обов'язку по сплаті орендної плати у розмірі, встановленому підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України (з урахуванням внесених до нього змін), положення якого є спеціальними і підлягають застосуванню для юридичної оцінки обставин у справі.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з інформацією Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, викладеної в листі №21-0.63-4936/2-17 від 20.06.2017 року, площа земельної ділянки, наданої в оренду позивачу становить 30,6 га, а нормативна грошова оцінка цієї землі становить станом на: 01.01.2015 року - 909976,87 грн., 01.01.2016 року - 1091972,24 грн., 01.01.2017 року - 1091972,24 грн.

Таким чином, враховуючи надану Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області інформацію, за 2015 рік позивач повинен був сплатити орендну плату за землю з фізичних осіб в розмірі 27294,73 грн., а за 2016 рік - 32753,66 грн., що відповідає положенням підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України (3 % від нормативної грошової оцінки землі).

В свою чергу, із врахуванням внесених до ПК України змін та рішення Ольгівської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 23 січня 2017 року № 90 "Про затвердження ставок земельного податку на території Ольгівської сільської ради", за 2017 рік позивач повинен був сплатити орендну плату за землю у розмірі 3821,90 грн.

Зважаючи на зазначене, відповідачем було вірно визначено в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях розмір орендної плати, яка підлягає сплаті позивачем.

В свою чергу, з огляду на те, що Податковим кодексом України, зокрема, у статті 43, визначено порядок та умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, ФГ «ЮР-АГРО» може реалізувати своє право на повернення сплачених сум орендної плати, а тому посилання апелянта на те, що сплата ОСОБА_2 визначеного податковим органом податкового зобов'язання з орендної плати за землю призведе до подвійної сплати орендної плати за одну і ту саму земельну ділянку є необґрунтованими.

Враховуючи все викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук