Справа № 520/9213/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/9213/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бескровний Я.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря - Худика С.А.,

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

за участю представника відповідача - Пужакової Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м Одеси від 13 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання права на отримання грошової допомоги та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив визнати протиправними дії відповідача, щодо невиплаті щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2017 році у розмірі, встановленому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Також позивач просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 05 травня, як інваліду 2-ї групи за 2017 рік, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, та сплатити недоотриману суму, грошової допомоги у розмірі 7396 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є інвалідом війни 2-ї групи, а тому має право на пільги, встановлені ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року та право на щорічну грошову допомогу до 05 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Постановою Київського районного суду м Одеси від 13 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Київського районного суду м Одеси від 13 червня 2018 року скасувати та постановити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав про неправомірність застосування відповідачем під час виплати разової грошової допомоги до 05 травня положень постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року, замість положень правового акту, що має вищу юридичну дію, а саме Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначав про безпідставність позовних вимог та обґрунтованість виплати грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", інвалідам війни 2-ї групи у розмірі 3100,00 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_3, має статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії Б№ 030135 від 26 січня 1997 року, та має право на пільги, встановлені законодавством України, зокрема, право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня як інваліду війни ІІ групи, передбаченої Законом №3551-ХІІ.

У 2017 році позивачу була виплачена щорічна разова допомога до 5 травня у розмірі 3100,00 грн., що на його думку є меншим ніж передбачений ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" розмір відповідної виплати.

Позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про виплату недоплаченої частини разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2017-й рік, посилаючись на норми ст. 13 "Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Однак, відповідачем повідомлено позивача, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік проведена у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04. 2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", згідно якої виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", здійснюється інвалідам війни у розмірі 3100,00 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Законом України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 року, розділ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 5 квітня 2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою визначено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни 2-ї групи - 3100,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним Судом України неконституційними.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, частиною 2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні справи апеляційний суд керується положеннями вказаного, оскільки такий прийнятий законодавчим органом акт є обов'язковим до виконання, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви №29458/04 та №29465/04) вказав: "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п.23 рішення).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Великода проти України" висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Враховуючи викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання протиправними дій відповідача, оскільки розмір нарахованої та виплаченої позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік в розмірі 3100,00 грн. відповідає вимогам законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Стосовно доводів апелянта про порушення його конституційного права на отримання допомоги у відповідному розмірі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як такого, що має вищу юридичну силу, колегія суддів не приймає, оскільки цей закон повинен застосовуватись з урахуванням Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" № 79-VIII, який прийнятий пізніше.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст.. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м Одеси від 13 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання права на отримання грошової допомоги та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22.11.2018р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.