Справа № 0540/5834/18-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року справа №0540/5834/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Вараксиної І.М., розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 р. у справі № 0540/5834/18-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.), яке було складено в повному обсязі 27серпня 2018 року в м.Слов'янську Донецької області, за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі - Управління, відповідач, апелянт) в якому просив суд скасувати постанови від 19 грудня 2017 року №2001/5123/3673/60, №2001/5123/6539.1/61 та зобов'язати відповідача відновити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати.

В обґрунтуванні позову посилається на те, що йому встановлена 2 група інвалідності. З 01 квітня 2001 року перебуває на обліку у Фонді соціального страхування України та отримує відповідні страхові виплати. Однак, з 01 грудня 2017 року виплату щомісячної страхової виплати було припинено на підставі постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 року та протоколу комісії № 43 від 19.12.2017 року.

Позивач вважає дії відповідача щодо припинення страхових регресних виплат протиправними та дискримінаційними, що порушують його конституційні права.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області №2001/5123/3763/60 від 19 грудня 2017 року про припинення щомісячної страхової виплати в розмірі 403,14 грн. ОСОБА_3

Визнав протиправним та скасував постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області №2001/5123/6539.1/61 від 19 грудня 2017 року про припинення щомісячної страхової виплати в розмірі 1905 грн. ОСОБА_3

Зобов'язав Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (місцезнаходження: майдан Конституції, 1, Палац Праці, 3 під'їзд, 4 поверх, м.Харків, 61200, ідентифікаційний ) відновити нарахування та виплату ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) щомісячні страхові виплати в розмірі 403 (чотириста три) гривні 14 коп. та 1905 (одна тисяча дев'ятсот п'ять) гривень.

Суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було підстав припиняти виплату пенсії на підставі ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач. Звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт зазначив, що постановами від 28 жовтня 2014 року №2001/5123/3673/27 та №2001/5123/6539.1/26 позивачу було продовжено раніше призначені щомісячні страхові виплати у зв'язку з тимчасовим місцем проживанням на території Балаклійського району. Проте, з 01 грудня 2017 року страхові виплати позивачу припинені на підставі Протоколу засідання комісії по здійсненню перевірки правомірності взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» вважає, що УВДФСС правомірно припинено страхові виплати, у зв'язку з тим, що він не проживає за місцем реєстрації, підстав для отримання ним страхових виплат не має. Просили скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник позивача просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є інвалідом третьої групи у зв`язку з професійним захворюванням, перебуває на обліку у Слов`янському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить копія паспорту (а.с. 9-10).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (м. Єнакієве Донецької області), фактичне місце проживання: АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.11.2014 року № НОМЕР_2 (а.с. 18).

Згідно довідки МСЕК від 15.03.2007 року, позивачу встановлена IІ група інвалідності (а.с.14).

19 грудня 2017 року Балаклійським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області прийнято постанови від №2001/5123/6539.1/61, №2001/51233637/60, якими припинено щомісячні страхові виплати позивачу (а.с.16-17) на підставі протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 43 від 19.12.2017 року.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення щомісячної страхової виплати позивачу на підставі не підтвердження його місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014р. №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

У відповідності до вимог ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Суд звертає увагу на те, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Так, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати страхових виплат. Посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 "Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" не є посиланням на норми закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № р. 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно п.п.4 п.12 та п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року N 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до ст.4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VІІ, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону, згідно п.п.3 п.1 ст.12 Закону, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну даних про внутрішньо переміщених осіб є, зокрема, повернення до покинутого місця постійного проживання. Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи. У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа звернулася до покинутого місця постійного проживання. Повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 пункту 12 цього Порядку можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

Припинення виплати позивачу страхових виплат у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України.

Крім того, суд враховує той факт, що згідно довідки НОМЕР_2 від 06.11.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції, позивач, який зареєстрований (проживав) за адресою: АДРЕСА_4, фактичне місце проживання АДРЕСА_3. Зазначена довідка є дійсною та скасована не була.

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому страхової виплати незалежно від того, де проживає особа, якій призначена соціальна виплата.

Таким чином, зміна особою місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання соціальних виплат.

При таких обставинах колегія суддів виходячи з пріоритетності норм застосовує вимоги ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Слід також звернути увагу на додержання принципу верховенства права, який передбачає дотримання,в тому числі вимог, «законності», яким передбачається можливість втручання у основоположні свободи. Так, у рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94,пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що відповідач припиняючи страхових виплат (не поновлюючи виплати) діяв не у спосіб передбачений законодавством.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України, 1 ст.46 Закону № 1058-VI, оскільки позивачу призупинено виплату страхових виплат за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Повне судове рішення складено та підписано 28 листопада 2018 року.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 р. у справі № 0540/5834/18-а -залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 р. у справі № 0540/5834/18-а - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

А.А.Блохін