Справа № 440/4100/18
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м.ПолтаваСправа № 440/4100/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кисличенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови від 27 вересня 2018 року про накладення штрафу в розмірі 40496,73 грн. у виконавчому провадженні №339088.

В обгрунтування позовної заяви позивач посилався на протиправність оскаржуваної постанови, оскільки відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів понад три роки введена лише з 28 серпня 2018 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі, повістки та оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 21)

Відповідно до частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про можливість розглядати справу за даної явки.

Дослідивши матеріали позовної заяви, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

23 січня 2001 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області видано виконавчий лист по справі №2-126-2001 про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 аліменти в розмірі чверті заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи із 26 грудня 2000 року і до повноліття дочки, тобто до 30 червня 2018 року (а.с. 70).

Постановою державного виконавця від 28 листопада 2003 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа виданого 23 січня 2011 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області (а.с. 115).

Відповідно до довідки-розрахунку за період 01 березня 2016 року по 30 червня 2018 року, згідно виконавчого листа №2-126 виданого 23 січня 2011 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення аліментів у розмірі 1/4 до 30 червня 2018 року, заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 становить 80993,47 грн. (а.с. 56).

27 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження №339088 винесено постанову про накладення на ОСОБА_3 штрафу у розмірі 40496,73 грн. (а.с. 130).

Не погоджуючись із застосуванням штрафу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Постановою Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі №6-2850цс15 встановлено, що у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 1963 року, а також у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця особами, які не є учасниками виконавчого провадження така скарга підлягає розгляду відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частини першої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Суд звертає увагу відповідача, що згідно із абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначену статтю доповнено вказаною нормою згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який вступив в дію з 28 серпня 2018 року.

Згідно із статтею 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Враховуючи те, що заборгованість позивача, щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 2016 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" введена лише у 2018 році, а тому позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв'язку із несвоєчасністю такої сплати.

Крім того, відповідно до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У відповідності до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови покладено на відповідачів.

Констатуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не доведено правомірності застосування до ОСОБА_3 штрафу у розмірі 40496,73 грн.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_3 повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання: туп. ОСОБА_6, 4, с.Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область, 39701) до Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (, адреса місцезнаходження: вул. Першотравне, 37, м.Кременчук, Полтавська область, 39600), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 від 27 вересня 2018 року про накладення штрафу в розмірі 40496,73 грн. у виконавчому провадженні №339088.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Повний текст рішення проголошений 27 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_7