Справа № 813/3366/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/3366/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого cудді - Сакалоша В.М.,

за участі секретаря судового засідання - Гулкевича В.О.,

представника позивача - Мартинюка Ю.А.,

представника відповідача Гурняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Меблевий комбінат "Стрий" до Головного управління ДФС у Львівської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

товариство з обмеженою відповідальністю "Меблевий комбінат "Стрий" (далі - ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий", позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області, відповідач) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Львівській області від 20.04.2018 №№ , , , , , ; від 09.07.2018 № ; від 10.05.2018 № .

Ухвалою судді від 31.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду у складі судді Кухар Н.А. від 12.09.2018 об'єднано адміністративну справу №1340/3794/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Стрий" до Головного управління ДФС у Львівської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 10.05.2018 № 000793141.

Ухвалою суду від 01.11.2018 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Ухвалою суду 01.11.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржені податкові повідомлення - рішення прийняті відповідачем з порушенням чинного законодавства. Щодо податкового повідомлення - рішення - від 20.04.2018 № представник позивача наголосив, що в оскарженому рішенні відсутні будь - які вказівки чи конкретизації підпунктів, пунктів, статей законодавчих актів, якими встановлено термін (строк) поставки за імпортними операціями резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки - 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу. Однак, позивач наголосив, що авансовий платіж за поставку імпортного товару здійснений позивачем 04.06.2015 року згідно платіжного доручення № 28 в сумі 5000 євро, а поставка здійснена 23.09.2015 згідно вантажно - митної декларації № /2015/006029, то поставка здійснена в межах 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу, передбаченого п. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Щодо податкових повідомлень - рішень від 20.04.2018 №, , , представник позивача наголосив, що працівникам підприємства у відповідності до авансових звітів та подорожніх листів надавались кошти для заправки службового автомобіля. Відповідачем було зроблено висновок, що оскільки службовий автомобіль було заправлено у вихідні дні, то загальна вартість пального, яка використана працівниками в позаробочий час та отриманого як додаткове благо становить 30355,91 грн. Позивач зазначив, що сам факт заправки пального, підтверджений відповідними документами, свідчить про вчинення водієм як представником підприємства юридично значущої дії: тримання пального та сплату за нього коштів. Про використання пального свідчать зовсім інші документа, а саме: подорожні (шляхові) листи чи інші первинні документи, прийняті на підприємстві). Таким чином, представник зазначив, що висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях податкового органу щодо використання пального на неробочі цілі ґрунтується виключно на припущеннях. Щодо податкового повідомлення - рішення від 20.04.2018 № , яким встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 318466,00 грн. та штрафну санкцію на суму 3184,60 грн., представник позивача зазначив наступне, що доказами недостовірності даних бухгалтерського обліку в акті перевірки контролюючими органами не надано. Господарські операції проводилися в межах звичайної господарської діяльності підприємства відповідно до закону та статутних завдань, а первинні документи позивача відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів. Щодо податкових повідомлень - рішень від 20.04.2018 № та від 09.07.2018 року №, представник позивача зазначив, що контролюючим органом зроблено висновок про фіктивність господарських операцій з контрагентами ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, у зв'язку з відсутність у позивача документів на походження лісу (специфікатів) та документів, які підтверджують транспортування продукції. Позивач зазначив, що контролюючим органом досліджувалися договори, додатки до договорів, видаткові накладні, видаткові касові ордери, платіжні доручення). Щодо специфікатів, представник позивача зазначив, що їх наявність є обов'язковою при здійсненні експортних операцій, а відсутність у платника податків товарно - транспортної накладної не може буди доказом безтоварності господарських операцій проведених контрагентами. Щодо податкового повідомлення - рішення від 10.05.2018 року № , позивач наголосив, що вказане податкове повідомлення - рішення станом на момент його винесення не було узгодженим, адже позивач оскаржив вказане податкове повідомлення - рішення в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України. Крім того, зазначив, що висновки відповідача щодо порушення позивачем п. 187.1 ст. 187 ПК України занижено податок на додану вартість на загальну суму 318466,00 грн., ґрунтуються лише на його припущеннях, оскільки отримані кошти, які проведені в установах банку як "прийняті платежі" з призначенням платежу "за товар згідно рахунку" оподатковані податком на додану вартість за правилом першої події, що контролюючий орган по суті не спростував. Враховуючи наведене, представник позивача вважає оскаржені податкові повідомлення - рішення протиправними та просить суд їх скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві, та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Надала відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що податкові повідомлення - рішення винесені правомірно відповідно до вимог чинного Податкового кодексу України (далі - ПК України). Щодо податкового повідомлення - рішення - від 20.04.2018 № представник відповідача зазначив, що перевіркою було встановлено, що ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" було укладено зовнішньоекономічний контракт з нерезидентом "EFFETRE srl. Unipersonale" від 05.05.2015 № 2015-06-EU про придбання вентиляційної системи, на виконання умов якого позивачем на адресу контрагента було здійснено перерахування авансового платежу у сумі 5000 євро, що засвідчено платіжним дорученням від 04.06.2015 року № 28. Перевіркою встановлено, що товар від нерезидента надійшов на митну територію України 23.09.2015, тобто з порушенням встановленого законодавством строку на 21 день. Щодо податкових повідомлень - рішень від 20.04.2018 №, , представник відповідача зазначив, що відповідно до авансових звітів та подорожніх листів працівникам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, надавались кошти на пальне для заправки службового автомобіля. Перевіркою встановлено, що вказане пальне було використане працівниками в позаробочий час та отримане ними як додаткове благо. Щодо податкового повідомлення - рішення від 20.04.2018 № , представник зазначив, що перевіркою встановлено, що впродовж вересня 2016 - лютого 2017 року ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" отримано оплату від ОСОБА_9 в загальній сумі 1910800,00 грн. Однак, перевіркою встановлено, що позивач не виписав та не зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних на адресу ОСОБА_9 з номенклатурою "за меблі" за періоди отриманої оплати. Щодо податкових повідомлень - рішень від 20.04.2018 № та від 09.07.2018 року № представник відповідача зазначив, що позивачем укладено ряд договорів про придбання лісоматеріалів, а наданих на підтвердження вказаних господарських операцій первинних документів не розкрито змісту вказаних взаємовідносин за період з 01.01.2015 по 30.09.2017. Враховуючи наведене, представник відповідача вважає оскаржені податкові повідомлення - рішення правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, викладені у заявах по суті справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" () знаходиться за адресою: 82468, Львівська область, Стрийський район, с. Гірне, вул Шевченка, 447.

Основним видом діяльності товариства є виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі.

Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 14.03.2014 по 30.09.2017.

За результатами перевірки складено акт від 23.03.2018 №754/13-01-14-14/39135210, в якому зазначено висновки про виявлені порушення ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий":

1)пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України) заниження податку на прибуток, нарахованого за результатами останнього звітного податкового періоду в загальній сумі 323431,00 грн., в тому числі за 2015 рік на 318,326 грн., за 9 місяців 2017 року на 28365,00 грн.;

2)п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198, 3 ст. 198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст. 200 ПК України, заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 318466,00 грн.; - завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (позитивне значення) в сумі 318466,00 грн.;

3)п.120.0 ПК України встановлено відсутність реєстрації протягом граничного строку передбаченого ст. 201 ПК України, податкові накладні та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладених;

4)ст.2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме несвоєчасне одержано товар по імпорту згідно контракту з нерезидентом "EFFETRE srl. Unipersonale" від 05.05.2015 № 2015-06-EU, Італія;

5)ст.103.9 ПК України, а саме неподання звітів про виплачені доходи, отримані і перераховані до бюджету податки та доходи нерезидентів за 2014 рік;

6)пп. "г" 164.2.17 п. 164.2, п. 165.5, ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.171.2 ст. 171, пп. "а" 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 6663,48 грн.;

7)п. 16 підрозділу 10 ПК України, не сплачено до бюджету військового збору на суму 455, 34 грн.;

8)п. 51.1 ст. 51, п. 176. 2 ст. 176 ПК України невідображення сум доходів у податковому розрахунку за формою 1 ДФ у формі додаткового блага за придбане паливо у вихідні дні.

На підставі вказаного акта перевірки, ГУ ДФС у Львівській області винесено податкові повідомлення - рішення від 20.04.2018 №№ , , , , , та від 09.07.2018 № .

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" звернувся до ДФС України із скаргою на податкові повідомлення - рішення від 20.04.2018 № , , , , , 006921414.

Згідно податкового повідомлення - рішення віл 20.04.2018 № , ГУ ДФС у Львівській області винесло податкове повідомлення - рішення від 10.05.2018 № .

Рішенням ДФС України від 25.05.2018 № 18185/6/99-99-11-01-02-25 строк розгляду скарги продовжено до 06.07.2018 року.

Рішенням ДФС України від 04.07.2018 № 22442/6/99-99-11-01-02-25 скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Львівській області від 20.04.2018 № в частині неправомірно застосованих штрафних санкцій за 2015 рік, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення - рішення та податкові повідомлення - рішення від 20.04.2018 №№ , , , , 006921414 залишені без змін.

З урахуванням вказаного рішення ДФС України, ГУ ДФС у Львівській області винесло податкове повідомлення - рішення від 09.07.2018 № .

Не погоджуючи із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо податкових повідомлень - рішень від 20.04.2018 № та від 09.07.2018 року №.

Судом встановлено, що ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" було укладено ряд договорів з ФОП ОСОБА_3 від 01.10.2014 № 1, ФОП ОСОБА_4 від 22.01.2015 №22/01, ФОП ОСОБА_5 від 21.01.2015 № 21-01/15-ДР про придбання лісоматеріалів, а саме: пиловик буковий та пиломатеріали букові, дубові, ясенові, ЧМЗ та дерев'янні відходи.

На виконання вимог вказаних договорів за період із 01.01.2015 - 30.09.2017 ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" отримало від вказаних підприємців накладні на загальну суму 1796840,60 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 28365,00 грн.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з пункту 198.1, статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3, статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних фондів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з п. 198.2, ст. 198 ПК України - датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6, статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України - при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Дослідивши акт перевірки, суд дійшов висновку, що викладені в ньому обставини порушень позивачем податкового законодавства сформовані не на підставі аналізу первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, а на підставі аналізу зібраної податкової інформації або не можливості звірки контрагентів позивача. Однак, така інформація та акти не є підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Суд наголошує на недопустимості такого підходу податкового органу до оцінки правомірності формування позивачем податкового кредиту, тому що підприємство не може автоматично бути правопорушником на тій лише підставі, що його контрагентів не вдалось перевірити, або ними були допущені порушення.

При цьому, суд звертає увагу, що отримання податковим органом податкової інформації, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись тощо, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Зібрана податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентом позивача суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Виходячи з вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704.

Відповідно до пп. 1.2 п. 1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пп. 2.1 п. 2 Положення).

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2ст. 9 цього Закону).

Відповідно до п. 180.1 ПК України, для цілей оподаткування платником податку є:

- будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу;

- будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;

- будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також:

- особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством;

- особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з п.198.2 ст. 198 ПК України є дата здійснення першої з наступних подій:

- дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

- дата отримання податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (п. 201.6 ПК України).

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Податковим Кодексом України передбачено лише один випадок невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної.

За змістом наведених правових норм, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Судом в ході судового розгляду встановлено, що господарські операції позивача з контрагентами підтверджені належними документами бухгалтерського та податкового обліку, належним чином оформлені та повністю відповідають вимогам ПК України та Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", відтак повністю підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

На підтвердження проведення господарських операцій позивач долучив копії договору, копії рахунків по оплаті, платіжних доручень, податкових накладних, копії квитанцій про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладених. Долучені до матеріалів справи документи, повністю спростовують висновки відповідача про фіктивність господарських операцій.

Судом також встановлено, що податкові накладні отримані позивачем від контрагентів оформлені відповідно до вимог п. 201.1 ПК України і містять необхідні реквізити, передбачені Податковим кодексом України.

Крім цього, відповідно до п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п. 6 даного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Всупереч зазначеній вище нормі, податковий орган досліджував дійсність правочинів, тобто фактично контролював дотримання платником податків цивільного законодавства, проте у матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсними в установленому порядку договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних. Водночас зібраними у справі доказами підтверджується реальність господарський операцій позивача, а відтак спростовуються висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Щодо посилань відповідача на ненадання позивачем документів, що підтверджують походження товарів (сертифікати якості, сертифікати відповідності, сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлення з них пиломатеріалів), а також документів, які підтверджують транспортування продукції (договори перевезення, товарно - транспортні накладні, дорожні листи), суд зазначив наступне.

ВАС України у низці своїх рішень (ухвала від 05.07.2012 року у справі № К/9991/37912/11, ухвала від 26.07.2012 року у справі № К/9991/67511/11 та ін.) зазначив, що вимогами податкового обліку, не передбачено обов'язковості складання ТТН у підтвердження здійснення господарських операцій. На думку суду, наявність чи відсутність у товарно-транспортних накладних інформації про осіб, якими здійснено відпуск, приймання та отримання вантажу є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

З урахуванням наведеного, слідує висновок, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а.

Згідно ст. 3 Закону України "Про особливості державного регулювання суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" (в редакції чинній на момент укладення договорів) реалізація за межі митної території України в митному режимі експорту суб'єктами підприємницької діяльності лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів, крім передбачених ст. 2 та 2-1 вказаного Закону, допускається за наявності сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів. Сертифікати про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів видаються підприємствами - постійними лісокористувачами разом з товарно - транспортною накладною.

Відсутність у позивача сертифікатів якості на товар не є обставиною, яка вказує про нездійснення поставки товарів, адже, по-перше, складення таких документів не передбачено умовами договорів між позивачем та контрагентами, оскільки договори лише містять положення про відповідність продукції нормам ДСТУ і не містять вимог оформлення заявок саме у письмовій формі, по-друге, такі документи не визнано обов'язковими первинними звітними документами за результатами фактично здійснених операцій з поставки товару.

Суд також не приймає посилання відповідача щодо неможливості здійснення позивачем господарських операцій у зв'язку з відсутністю у контрагентів спеціальної техніки та трудових ресурсів, оскільки такі висновки не підтверджуються належними та допустими доказами, що містяться в матеріалах справи та є невизначеним поняттям, яке не ґрунтується на жодних належних доказах і не містить конкретного числового визначення, що є припущенням відповідача, на яких не можуть ґрунтуватись висновки про порушення позивачем податкового законодавства.

Більше того, суд встановив, що реалізований товар безпосередньо пов'язаний з основною статутною діяльністю позивача.

Крім того, суд враховує визначений у ПК України принцип презумпції добросовісності та рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом. (ухвала ВАСУ від 10 серпня 2016 року по справі №К/800/37022/15).

Наявність або відсутність окремих документів, як і певні недоліки в їх заповненні (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Таким чином, господарські операції проводилися в межах звичайної господарської діяльності підприємства відповідно до закону та статутних завдань, а первинні документи позивача відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податкові повідомлення - рішення від 20.04.2018 № та від 09.07.2018 року № винесені відповідачем безпідставно, відтак підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення - від 20.04.2018 № .

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" укладено зовнішньоекономічний контракт з нерезидентом "EFFETRE srl. Unipersonale" від 05.05.2015 № 2015-06-EU про придбання вентиляційної системи. На виконання умов контракту скаржником на адресу нерезидента було здійснено перерахування авансового платежу у сумі 5000 євро, що підтверджується платіжним дорученням від 04.06.2015 року № 28.

Відповідно до акта перевірки від 23.03.2018 №754/13-01-14-14/39135210 податковий орган граничним терміном поставки товару за контрактом з нерезидентом "EFFETRE srl. Unipersonale" від 05.05.2015 № 2015-06-EU вважає 02.09.2015 та зазначає, що товар на митну територію України надійшов згідно вантажно - митної декларації № 209040000/2015/006029 від 23.09.2015.

Водночас, з податкового повідомлення - рішення від 20.04.2018 № вбачається порушення ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", якою встановлено граничний термін поставки.

Так, відповідно до вказаної статті імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.

Відповідач при обґрунтуванні правомірності оскарженого податкового повідомлення - рішення покликався на п. 1 постанови Правління Національного банку України від 03.06.2015 № 354 "Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України".

Відповідно до вказаного пункту, розрахунки за операціям з експорту та імпорту товарів, передбачених в статтях 1 та 2 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до п. 9 вказаної постанови, вона набирає чинності 04.06.2015 року та діє до 03.09.2015 року включно.

Виходячи з наведеного, постанова Правління Національного банку України від 03.06.2015 № 354 прийнята та набрала чинності після укладення позивачем зовнішньоекономічного контракту з нерезидентом "EFFETRE srl. Unipersonale" від 05.05.2015 № 2015-06-EU, та втратила чинність 03.09.2015, тобто раніше граничного строку поставки товару на виконання умов контракту, що передбачений ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Таким чином, вказана постанова не може застосовуватися до імпортних операцій за контрактом від 05.05.2015 № 2015-06-EU.

Отже, суд зазначає, що сторонами не оспорюється, що авансовий платіж позивачем проведений 04.06.2015 року, а товар на митну територію України надійшов 23.09.2015.

Таким чином, враховуючи положення ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", позивачем не порушено граничного терміну поставки.

Крім того, при обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що з оскарженого податкового повідомлення - рішення від 20.04.2018 № вбачається порушення п. 9 Розділу 2 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень - рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 (далі - Порядок № 1204), а саме не додано розрахунку заборгованості по пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та або іншої інформації, необхідної для її визначення.

Відповідно до Порядок № 1204 до податкового повідомлення - рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності).

Представник відповідача у відзиві заперечив обов'язок надсилати разом з податковим повідомленням - рішення розрахунок штрафних санкцій або пені покликаючись на відсутність в законодавстві норми, яка б зобов'язувала вказане.

З цього приводу суд зазначає, що відсутність розрахунку позбавляє позивача можливості встановити період нарахування пені та перевірити правильність її нарахування.

Крім того, суд звертає увагу, що в тексті податкового повідомлення - рішення зазначається, що розрахунок штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, додається.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податкове повідомлення - рішення від 20.04.2018 № винесено відповідачем безпідставно, адже позивачем не порушено граничного терміну поставки, та з порушенням Порядок № 1204 від 28.12.2015, а саме без розрахунку штрафних санкцій.

Щодо податкових повідомлень - рішень від 20.04.2018 №, , .

Відповідно до акта перевірки, у період з 01.01.2017 по 30.09.2017 згідно авансових звітів та подорожніх листів працівникам ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" надавались кошти для заправки пальним службового автомобіля. Відповідно до чеків касового апарату з автозаправних станцій, податковий орган встановив факт заправки автомобіля у неробочі дні. У зв'язку з чим, дійшов висновку, що працівники використали пальне у неробочий час як додаткове благо на суму 30355,91 грн.

У зв'язку з наведеним, відповідач виніс податкові повідомлення - рішення про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, про збільшення грошового зобов'язання з військового збору та про збільшення штрафної санкції.

Відповідно п.п. 165.1.11 п. 165.1 ст 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 вказано Кодексу, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.

Згідно з п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПК України не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Суд зазначає, що придбання пального у вихідний день не свідчить про його використання. Доказами використання пального є подорожні (шляхові листи) чи інші первинні документи, а чеки касового апарату є лише доказом придбання пального.

Як вбачається з відзиву відповідача, маршрутних листів на використання службового транспорту у вихідні дні, зазначені у касових чеках немає.

Таким чином, суд зазнає, що доказів використання позивачем пального у неробочі дні в неробочих цілях немає.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення - рішення від 20.04.2018 №, № та № винесені відповідачем безпідставно, відтак підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 20.04.2018 № .

Вказаним податковим повідомленням - рішенням встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 318466,00 грн. та штрафну санкцію на суму 3184,60 грн.

Як вбачається з акта перевірки, за період з вересня 2016 по березень 2017 ТзОВ "Меблевий комбінат "Стрий" отримав від ОСОБА_9 оплату на суму 1910800,00 грн.

Відповідач зазначав, що позивач не виписав та не зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних в рахунок отриманої оплати від ОСОБА_9

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу № 23/09/16 між позивачем та ОСОБА_9 усі платежі здійснювалися на підставі виставленого позивачем рахунку № 59 від 23.09.2016 за предмет договору "Будинок дерев'яний площею 320 кв. м".

Як вбачається з матеріалів справи, позивача щоразу на підставі отриманих коштів згідно платіжних доручень виписував та реєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вказане підтверджують долучені до матеріалі справи копії квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, господарські операції проводилися в межах звичайної господарської діяльності підприємства відповідно до закону та статутних завдань, а первинні документи позивача відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податкове повідомлення - рішення від 20.04.2018 № винесено відповідачем безпідставно, відтак підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення - від 10.05.2018 № .

На підставі вказаного податкового повідомлення - рішення до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 4150,00 грн., за платежем по податку на додану вартість.

Судом встановлено, що згідно вказаного податкового повідомлення - рішення на позивача накладено штрафну санкцію після отримання позивачем податкового повідомлення - рішення від 20.04.2018 № та його невиконання.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржив податкове повідомлення - рішення від 20.04.2018 № в адміністративному порядку. Рішення за результатами розгляду скарги позивач отримав лише 02.08.2018.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача про те, що станом на дату винесення оскарженого податкового повідомлення - рішення від 10.05.2018 року № , податкове зобов'язання не було узгодженим.

Крім того, суд наголошує, що вказане податкове повідомлення - рішення не є узгоджене і надалі, адже оскаржене позивачем до суду.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що вказане податкове повідомлення - рішення винесене ГУ ДФС у Львівській області передано, що свідчить про порушення податкового законодавства .

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкового повідомлення - рішення від 10.05.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції, як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення. Разом з тим, відповідно до ч.1ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з принципом змагальності, кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд встановив, що у періоді, що перевірявся, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Вказане не заперечувалося представником відповідача в судових засіданнях та підтверджено первинними документами і даними бухгалтерського обліку на реалізацію придбаного товару. Будь-яких зауважень щодо їх оформлення відповідач не зазначав ні в акті перевірки, ні в судових засіданнях.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем в ході проведення перевірки позивача не наведені та не встановлені докази, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару меті та завданням діяльності платників податків, збитковості таких операцій чи інші обставини, які окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність здійснених операцій, відсутність факту поставки товару, виконання робіт, надання послуг, а також про те, що реалізацію вказаних операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

На думку суду, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.73 КАС України.

Доводи відповідача ґрунтуються виключно на висновках, які є похідними від інформації щодо контрагентів позивача, а не на дослідженні первинних документів, складених за результатами здійснення господарських операцій позивачем.

В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення - рішення не відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, оскільки прийняті необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та непропорційно.

Виходячи з положень п.2 ч.2 ст.245 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень вказаного Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статями 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 20.04.2018 № , № , № , № , № та № .

Визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 09.07.2018 № .

Визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 10.05.2018 № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Меблевий комбінат "Стрий" (місцезнаходження: 82468, Львівська область, Стрийський район, с.Гірне, вул. Шевченка, 447; ) судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 12 196 (дванадцять тисяч сто дев'яносто шість) грн. 74 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 листопада 2018 року.

Суддя В.М. Сакалош