Справа № 760/10373/17
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/49/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі :
головуючого судді Усатової І.А.,
за участю секретаря Ковальської К.О.,
представника позивача Бордунової Н.О.,
представника третьої особи Зеленова А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Міністерство оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання дій протиправними -
ВСТАНОВИВ:
15.06.2017 позивач звернувся до суду із вказаною адміністративною позовною заявою та просив визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової Асі Назимівни щодо закриття виконавчого провадження №19683914 протиправними та скасувати постанову про закриття виконавчого провадження від 23.12.2015 у виконавчому провадженні №19683914.
Адміністративний позов обгрунтований тим, що 05.07.2004 Головним фінансово-економічним управлінням Міністерства оборони України, йому ОСОБА_1 , видано довідку № 146/1/11/451, згідно якої зазначено, що розмір грошового забезпечення за час перебування ним в зоні ліквідації на АЕС становить 1692,24 крб. Нарахований розмір грошового забезпечення за час його перебування в зоні ліквідації на ЧАЕС не відповідав діючому на той час законодавству, з огляду на що ОСОБА_1 звернувся до суду.
Позивач зазначив, що 18.02.2009 постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2-а-176/07 Міністерство оборони України з особі Департаменту фінансів зобов`язано здійснити перерахунок розміру грошового забезпечення відповідно до: постанови ЦК КНРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріальне забезпечення працівників підприємств та організацій зони ЧАЕС» від 07.05.1986 № 524-156;
постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати труда та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забрудненням навколишнього середовища» від 05.06.1986 № 665-195 (надалі по тексту Постанова Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986);
Постанови Ради Міністрів УРСР та УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 «Про умови оплати праці та матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій та установ зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забрудненням навколишнього середовища».
Позивач посилався на те, що 09.06.2010 державним виконавцем ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом м. Києва від 21.04.2009 № 2-а-176/07 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 19683914.
25.08.2010 на виконання рішення суду в ході виконавчого провадження Департаментом фінансів Міністерства оборони України видано довідку № 248/9/300, згідно якої зазначено, що розмір грошового забезпечення, яке підлягало виплаті ОСОБА_1 становить 1692 крб. 23 коп.
15.12.2010 державним виконавцем Маєвською Д.В. винесено постанову про закриття виконавчого провадження № 19683914, незважаючи на те, що рішення суду фактично боржником виконано не було.
Позивач пояснив, що вказана постанова про закриття виконавчого провадження скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 08.11.2011 на підставі того, що рішення суду не виконано, адже розрахунок здійснений відповідно до норм, визначених у Розпорядженні Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс та постанови ЦК ЗДІРС, Ради Міністрів ВЦПРС від 29.12.87 № 1497-378.
Зазначено, що 30.07.2012 старшим державним виконавцем Гречух О.Я. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 19683914, а 20.03.2013 на виконання рішення суду в ході виконавчого провадження Департаментом фінансів Міністерства оборони України видано довідку № 248/3/9/1/216, в якій зазначено, що розмір грошового забезпечення, яке підлягало виплаті ОСОБА_1 становить 1965 крб. 65 коп., однак, на думку позивача, і цей перерахунок не відповідає реальному розміру грошового забезпечення, який би мав бути відповідно до рішення суду.
Вказав, що державним виконавцем Державної виконавчої служби Рагімової А.Н. винесено постанову від 12.04.2013 про закриття виконавчого провадження № 19683914, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.04.2015 постанову про закриття виконавчого провадження від 12.04.2013 скасовано, оскільки закриття виконавчого провадження не містило достатніх обгрунтувань, так як, довідка, видана Департаментом фінансів Міністерства оборони України не містить в собі фактичного виконання судового рішення, а виконавче провадження вдруге було відновлено.
Зазначено, що 01.12.2015 на виконання рішення суду в ході виконавчого провадження Департаментом фінансів Міністерства оборони України видано довідку № 248/3/9/1/997, згідно якої розмір грошового забезпечення, яке підлягало виплаті ОСОБА_1 становить 1965 карб. 65 коп. У вказаній довідці зазначено, що розрахунок проведено лише на підставі постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати труда та матеріального забезпечення садівників підприємств, організацій та установ зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забрудненням навколишнього середовища».
Позивач посилався на те, що 23.12.2015 на підставі довідки № 248/3/9/1/997 державним виконавцем Рагімовою А.Н. постановлено постанову про закриття виконавчого провадження №19683914 з підстав п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження, а саме: фактичного виконання рішення суду боржником, хоча рішення суду все одно залишається невиконаним.
Позивач вважає вказану постанову про закриття виконавчого провадження від 23.12.2015 незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що боржник здійснив перерахунок грошового забезпечення лише у відповідності до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати труда та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забрудненням, а у відповідності до вищевказаних постанов, визначених постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2009.
Позивач вважає, що надана довідка не відповідає встановленим у виконавчому листі вимогам, оскільки з довідки не вбачається проведення розрахунку грошового забезпечення з посиланням на зазначені у виконавчому листі нормативні акти, що не є повним виконання судового рішення.
Позивач наголошував на тому, що постанова державного виконавця Рагімової А.Н. про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2015 грунтується на довідці, в якій чітко зазначено, що розрахунок здійснено неналежним чином, однак державний виконавець не приділив цьому факту достатньої уваги та не вчинив жодних дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для забезпечення належного та повного виконання судового рішення, а тому постанова підлягає скасуванню.
З огляду на наведене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив задовольнити його.
Ухвалою судді від 19.06.2017 адміністративний позов залишено без руху, у зв`язку з тим, що позивачем було надано до матеріалів адміністративного позову копії доказів неналежної якості та не сплачено судовий збір.
14.08.2017 представником позивача усунуто недоліки позовної заяви, яку безпосередньо отримано головуючим у справі суддею 04 вересня 2017 року.
Ухвалою судді від 05.09.2017 відкрито провадження у справі.
У судовому засіданні представник позивача уточнила, що просить скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової Асі Назимівни про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2015 у виконавчому провадженні №19683914, позов підтримала та просила його задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи повідомленими про розгляд справи.
Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що позивач в даному випадку не погоджується із розміром грошового забезпечення, а тому він може оскаржити в судовому порядку дії саме Міністерства оборони України.
Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
В ході розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 01 березня 2007 року звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, у якому він просив визнати протиправними дії посадових осіб Департаменту фінансів Міністерства оборони України по складанню невірного розрахунку його грошового утримання (заробітної плати) за час перебування на ЧАЕС; зобов`язати Департамент фінансів Міністерства оборони України вчинити дії по складанню вірного розрахунку його грошового утримання (заробітної плати) за час його перебування на ЧАЕС з урахуванням нормативних документів, з яких було знято гриф «Таємно» та «Для службового використання».
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 2007 року у задоволенні позову було відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2009 року постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2007 було скасовано та прийнято нову, якою в частині позовних вимог до Міністерства оборони України позов задоволено, а саме:
визнано неправомірними дії Міністерства оборони України в особі Головного фінансово-економічного Управління по складанню неправильного розрахунку грошового утримання за час роботи ОСОБА_1 в зоні ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС;
зобов`язано Міністерство оборони України в особі Головного фінансово-економічного Управління зробити розрахунок грошового утримання ОСОБА_1 за час роботи в зоні ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до:
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріальне забезпечення працівників підприємств та організацій зони ЧАЕС`від 07 травня 1986 року № 524-156;
Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати труда та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та усунення забруднення оточуючого середовища» від 05 червня 1986 року № 665-195;
Постанови Ради Міністрів УРСР УРРПС № 207-7 від 10 червня 1986 року «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, установ, організацій зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забрудненням навколишнього середовища».
Солом`янським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2-а-176/07 від 21 квітня 2009 року.
Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 19683914 від 09.06.2010 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-176/07 від 21.04.2009 про зобов`язання Міністерства оборони України в особі Головного фінансово-економічного Управління зробити розрахунок грошового утримання позивача за час роботи останнього в зоні ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та встановлено строк для добровільного виконання боржником - Міністерством оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України - виконавчого листа в семиденний строк з дня отримання постанови.
Оскільки станом на 15.12.2010 відомостей про виконання боржником виконавчого листа № 2-а-176/07 від 21.04.2009 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надходило, державним виконавцем на підставі ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову від 15.12.2010 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-176/07 від 21.04.2009 .
Позивачем оскаржено в судовому порядку зазначену постанову від 15.12.2010 про закінчення виконавчого провадження до Окружного адміністративного суду міста Києва, постановою якого від 14 березня 2011 року № 2а-2900/11/2670 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року скасовано зазначену постанову Окружного адміністративного суду міста Києва та скасовано рішення від 15 грудня 2010 року державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державного департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Маєвської Дар`ї Василівни щодо закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за № 2а-176/07 від 21 квітня 2009 року.
Державним виконавцем 30.07.2012 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження у ВП №19683914.
Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. від 12.04.2013 закінчено виконавче провадження ВП № 19683914 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду відповідно до виданої ОСОБА_1 довідки від 20.03.2013 № 248/9/1/216 Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Постановою Окружного адміністративного суду від 27.06.2013 визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 12.04.2013 ВП №19683914 про закінчення виконавчого провадження.
Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. від 12.04.2013 закінчено виконавче провадження ВП № 19683914 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду відповідно до виданої ОСОБА_1 довідки від 01.12.2015 № 248/3/9/1 Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Так, позивач просить скасувати вказану постанову державного виконавця, на що суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».
Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз`яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки.
Однак, державним виконавцем не в повній мірі виконано передбачені статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язки.
Так, згідно ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як вбачається зі змісту виконавчого листа №2а-176/07 від 21 квітня 2009 року, останнім було зобов`язано боржника виконати рішення суду в частині зобов`язання Міністерства оборони України в особі Головного фінансово-економічного Управління зробити розрахунок грошового утримання ОСОБА_1 за час роботи в зоні ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до:
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріальне забезпечення працівників підприємств та організацій зони ЧАЕС» від 07 травня 1986 року № 524-156;
Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати труда та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та усунення забруднення оточуючого середовища» від 05 червня 1986 року № 665-195;
Постанови Ради Міністрів УРСР УРРПС № 207-7 від 10 червня 1986 року «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, установ, організацій зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забрудненням навколишнього середовища».
Водночас, видана Департаментом фінансів Міністерства оборони України довідка від 01.12.2015 №248/3/9/1 (а.с. 35) не відповідає встановленим у виконавчому листі вимогам, оскільки з довідки не вбачається проведення розрахунку грошового утримання ОСОБА_1 з посиланням на зазначені у виконавчому листі нормативні акти, а саме:
Постанову ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріальне забезпечення працівників підприємств та організацій зони ЧАЕС» від 07 травня 1986 року № 524-156;
Постанову Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати труда та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та усунення забруднення оточуючого середовища» від 05 червня 1986 року № 665-195;
Постанову Ради Міністрів УРСР УРРПС № 207-7 від 10 червня 1986 року «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, установ, організацій зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забрудненням навколишнього середовища».
Зі змісту довідки вбачається, що вона складена розрахунковим порядком на підставі архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 19.12.1997 № 51/1/6953 та копії довідки військової частини НОМЕР_1 .
Зазначене свідчить про невиконання боржником покладеного на останнього рішенням суду обов`язку.
Однак, за весь час здійснення виконавчого провадження державний виконавець не використовував передбачені Кодексом адміністративного судочинства України механізми, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, встановлення способу і порядку виконання судового рішення на підставі ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), роз`яснення судового рішення в порядку ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
З огляду на вищезазначене, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець діяв протиправно та постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно норм ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, дії якого оскаржуються позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності прийнятої постанови про закінчення виконавчого провадження.
За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що відповідач не надав суду доказів правомірності закінчення виконавчого провадження.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, ст.ст. 77, 78, 241-246, 287, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Міністерство оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання дій протиправними задовольнити.
Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової Асі Назимівни щодо закриття виконавчого провадження №19683914 протиправними.
Постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової Асі Назимівни про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2015 у виконавчому провадженні №19683914 - скасувати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя І.А. Усатова