Справа № 193/741/18(2-а/193/18/18)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а їн и

15 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 193/741/18(2-а/193/18/18)
головуючий суддя І інстанції - Шумська О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді (доповідача) Іванова С.М.,
суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу інспектора роти 3 батальону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції Чернікової Юлії Валеріївни на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 року у справі № 193/741/18 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти 3 батальону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції Чернікової Юлії Валеріївни про скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти 3 батальону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції Чернікової Юлії Валеріївни в якому просив:

- визнати незаконними дії відповідача;

- визнати незаконною та скасувати постанову серії ВР № 239520 від 26.05.2018 року про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 року адміністративний позов було задоволено. Визнано незаконними дії відповідача. Визнано незаконною та скасовано постанову серії ВР № 239520 від 26.05.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, інспектор роти 3 батальону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенант поліції Чернікова Юлія Валеріївна, звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення була прийнята у відповідності з приписами чинного законодавства, оскільки позивачем були порушені вимоги п .9.2 та п. 9.9 Правил дорожнього руху України, що підтверджується наданим відеозаписом.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.05.2018 року інспектором роти 3 батальону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенантом поліції Черніковою Юлією Валеріївною було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 239520.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку і також після зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнув відповідну світлову сигналізацію, чим порушив п.п. «б» п. 9.2.б та п.п. «б» 9.9 ПДР України.

На підставі вказаного, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 450.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дорога, по якій рухався позивач є головною дорогою, оскільки вона з асфальтним покриттям та яка на перехресті змінює напрямок, у зв`язку з чим, рухаючись по даній дорозі сигнал повороти вмикати не потрібно.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками з огляду на наступні обставини.

Приписами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п. 9.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), попереджувальними сигналами є зокрема сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.

Згідно п. 9.2 Правил дорожнього руху, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до п. 9.4 Правил дорожнього руху, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50 - 100 м у населених пунктах і за 150 - 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Згідно п.п «б» п. 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема, у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Приписами ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що ПДР України передбачена обов`язкова вимога щодо увімкнення покажчика повороту для більш точного визначення моменту початку і кінця подачі попереджувального сигналу в населених пунктах і за їхніми межами. Водій зобов`язаний в процесі руху інформувати інших учасників дорожнього руху про свої маневри за допомогою попереджувальних сигналів. Порушення правил користування попереджувальними сигналами є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в ній відсутні будь-які посилання на технічний засіб, яким здійснювався відеозапис. В розділі «до постанови додаються» відповідачем зазначено про відсутність будь-яких матеріалів, які додаються.

Отже, відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, і на що не звернув увагу суд першої інстанції, не може вважатися належним доказом по справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до суду надано не було.

Відповідна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, що враховується апеляційним судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, виходячи з зазначених обставин справи, в даному випадку відсутні належні докази, які підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок обґрунтовують правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, що в свою чергу свідчить про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення та необхідності її скасування, але за інших правових підстав, ніж ті, що викладені в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.

Поряд з вказаним, як вбачається з матеріалів справи, суд вирішуючи спір між сторонами також визнав незаконними дії відповідача по складенню оскаржуваної постанови, при цьому, всупереч вимогам закону, не закрив провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, а відповідно визнанням протиправним та скасуванням рішення суб`єкта владних повноважень у справі фактично охоплюються і вимоги щодо визнання протиправними дій по складанню оскаржуваної постанови, тому як при прийнятті зазначеного рішення, останнім надається відповідна правова оцінка, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 року підлягає скасуванню в частині визнання протиправними дій відповідача та зміні в частині мотивів задоволення адміністративного позову, а також шляхом доповнення його резолютивної частини наступним змістом: « Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити». В іншій частині, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції, що відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення, натомість, в резолютивній частині оскаржуваного рішення зазначено 30 днів на оскарження останнього, що також є порушенням норм процесуального права, однак з урахуванням абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України, зазначене не потягло його скасування за вказаних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1, 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст.308,ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу інспектора роти 3 батальону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції Чернікової Юлії Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 року у справі № 193/741/18 скасувати в частині визнання незаконними дій інспектора роти 3 батальону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції Чернікової Юлії Валеріївни по складенню оскаржуваної постанови, відмовивши в задоволенні позову в цій частині та змінити в частині мотивів задоволення адміністративного позову, а також шляхом доповнення його резолютивної частини наступним змістом: « Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити».

В іншій частині Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко