Справа № 1740/2512/18
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2018 року м. Рівне №1740/2512/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О., зрозглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доКорецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - відповідач), в якому просив зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію з 13.08.2018, громадянину України, який постійно проживає на території Сполучених Штатів Америки, на підставі заяви представника адвоката ОСОБА_2 від 13.08.2018.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що він є громадянином України; з 30.06.1967 по 01.04.2001 перебував у трудових відносинах із різними організаціями; 06.04.2001 отримав дозвіл та вибув на постійне проживання в США, у зв'язку з чим 06.04.2001 був знятий з реєстрації місця проживання в Україні, а паспорт громадянина України НОМЕР_3 знищений в установленому порядку. До вибуття в США позивач був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1

Зазначив, що 13.08.2018 позивач через свого представника звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком у зв'язку з досягненням пенсійного віку, до якої долучив: документи про стаж, заробітну плату для обчислення пенсії; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) від 03.08.2018; довідку Оженинської сільської ради №933 від 01.06.2018; довідку Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області №5601.3.1.1-2248/56.1-18 від 07.06.2018; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; довіреність на представника; паспорт представника, про що отримав розписку-повідомлення від 13.08.2018 реєстраційний №625. Проте, відповідач листом від 31.08.2018 №1539/04 повідомив позивача, що підстави для призначення йому пенсії відсутні. Причинами відмови в призначенні пенсії відповідачем зазначено: відсутність документів про місце проживання (реєстрації) особи на території України; відсутність міжнародного договору України із Сполученими Штатами Америки, який би регулював відносини у сфері пенсійного забезпечення; відсутність паспорта громадянина України, документа, який засвідчує фактичне проживання на території України або посвідки на постійне проживання, у якій зазначено громадянство України.

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії за віком незаконною, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання. При цьому, відсутність законодавчо визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання за межами України, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист.

Ухвалою від 08.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подавши відзив на позовну заяву (а.с.41-42), в обґрунтування якого вказав, що відповідно до п.1.1. Розділу 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22, подаються: "Заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, а також у місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації)", пп. 4 п. 2.1 розділу 2 - документи про місце проживання (реєстрації) особи" до п. 2.9 "Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік)", п.2.22 цього Порядку "За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування".

Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Вважає, що відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій, пенсія призначається та виплачується лише громадянам України за наявності паспорта громадянина України, або посвідки на постійне місце проживання, у якій зазначено громадянство України.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що підстави для призначення пенсії позивачу відсутні, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У зв'язку з відпусткою головуючого судді судове рішення ухвалене 26.11.2018.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, з'ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон, НОМЕР_4 (а.с.10-11,12).

13.08.2018 представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з заявою про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком у зв'язку з досягненням пенсійного віку. До заяви було долучено: 1) військовий квиток (довідка) 119 від 03.08.2018 (копія); 2) довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 99 від 08.08.2018, Я-27/04-01 від 07.08.2018 (копія), заява; 3) довідка про зміну назви організації Я-24/01-01 від 07.08.2018 (копія), 100 від 08.08.2018; 4) довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру 1711-18-01100 від 29.05.2018; 5) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 Я-26/04-01 від 07.08.2018 (копія), Я-25/04-01 від 07.08.2018 (копія), Я-29/04-01 від 07.08.2018 (копія), 101, 102 від 08.08.2018 (копії), наказ 83-к від 31.12.1999, 159 від 08.08.2018 (копія), 02/233 від 24.10.2008 (копія); 6) Заява про призначення/перерахунок пенсії від 13.08.2018; 7) заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) від 13.08.2018; 8) інший документ 933 від 01.06.2018; 5601.3.1.1-2248/56.1-18 від 07.06.2018, довіреність ННС 085587 від 01.06.2018, витяг з ЄРД 36633914 від 01.06.2018, НОМЕР_1 від 03.06.1997; 9) паспорт/посвідка НОМЕР_4 від 12.10.2017; 10) трудова книжка або документи про стаж, дата заповнення 18.06.1967.

Зазначені документи та заява про призначення пенсії були прийняті і зареєстровані Корецьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області, що підтверджується розпискою-повідомленням від 13.08.2018. При цьому, розписка-повідомлення містить запис про документи, яких недостатньо для призначення пенсії, а саме, документи про місце проживання (реєстрації) особи (а.с.26).

Листом від 31.08.2018 №1539/04 Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило ОСОБА_1 про те, що в призначенні пенсії за віком відмовлено, у зв'язку з відсутністю документів про місце проживання (реєстрації) особи та відсутністю міжнародного договору із Сполученими Штатами Америки, який би регулював відносини у сфері пенсійного забезпечення (а.с.27-28).

Не погоджуючись з діями Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1, представник позивача звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Статею 25 Конституції України визначено, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно з частинами 1, 3 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками..

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Вказаною нормою визначені необхідні передумови для призначення пенсії. При цьому, вимога обов'язкового проживання на території України для призначення пенсії не встановлена.

Пунктом 2.1. Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

При цьому, пунктом 2.9 Розділу ІІ Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з ч. 2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 (далі - Рішення №25-рп/2009) визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону №1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

У пункті 3.3 Рішення №25-рп/2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону №1058-15 конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України" (Заява № 10441/06) від 07.11.2013, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, вказав, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 року до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (п.51 рішення).

У пункті 54 цього рішення Європейський суд з прав людини вказав, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі й у рішенні у справі Пічкур проти України, як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відтак, проживаючи в Сполучених Штатах Америки позивач як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Таким чином, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії з підстав, викладених у листі №1539/04 від 31.08.2018 є протиправною.

Щодо заявлених позивачем вимог в частині зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, суд зазначає таке.

Визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Спосіб захисту порушеного права має бути реальним та ефективним. При цьому, за певних обставин, незважаючи на те, що вирішення питання про призначення пенсії є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного Фонду України, суд може ухвалити рішення, яким зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача.

В той же час, зобов'язання відповідача прийняти певне рішення на користь позивача може мати місце у випадку, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на свій розсуд.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідач не аналізував: наявність чи відсутність у позивача необхідного стажу для призначення пенсії; достатність документів, які такий стаж підтверджують. Тобто, відповідачем не вирішувались питання, які віднесенні до його дискреційних повноважень та які підлягають з'ясуванню при розгляді заяви про призначення пенсії.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії, а тому в позові в зазначеній частині вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при вирішенні даного спору правові висновки Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі №211/5254/16-а (2-а/211/138/16).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у спірних правовідносинах, є зобов'язання відповідача вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.3) суд присуджує на користь позивача відповідно до ст. 139 КАС України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (останнє місце проживання в Україні: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул. Старомонастирська, 8, м. Корець, Рівненська область, 34700, ) про зобов'язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Зобов'язати Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви його представника ОСОБА_2 від 13.08.2018 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні позовної вимоги в частині зобов'язання Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 пенсію з 13.08.2018, громадянину України, який постійно проживає на території Сполучених Штатів Америки, на підставі заяви представника адвоката ОСОБА_2 від 13.08.2018, відмовити.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області судовий збір у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 року.

Суддя Дорошенко Н.О.