Справа № 817/1600/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1670/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Запотічного І. І., Кузьмича С. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Щербакова В.В за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження, в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - ГУНП в Рівненській області) з вимогами про: визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського; зобов'язання вчинення дій щодо призначення та виплатити вказаної одноразової грошової допомоги, відповідно до підпункту «в» п.3 ч.1 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію», у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в лютому 2009 в період проходження служби при виконанні службових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок. В грудні 2017 за результатами первинного огляду йому було встановлено 3 групу інвалідності, травма пов'язана з виконанням службових обов'язків та визначено тридцять відсотків втрати професійної працездатності. У зв'язку з цим позивач звернувся до ГУНП в Рівненській області з заявою про призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму. Однак відповідачем було відмовлено йому у такій виплаті, оскільки в серпні 2009 позивачу у зв'язку з отриманою травмою було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 3042 грн та ним було перевищено 2-річний термін повторного встановлення вищої групи чи іншої причини інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУНП у Рівненській області за №1699/116/01/29-2018 від 16.03.2018, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ. Зобов'язано відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 99 Закону України «Про національну поліцію». У задоволенні позовної вимоги про зобов'язання ГУНП у Рівненській області призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до підпункту «в» пункту 3 частини 1 статті 99 Закону України «Про національну поліцію» відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУНП у Рівненській області подало на нього апеляційну скаргу. Вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

До апеляційної скарги додав клопотання про долучення та дослідження доказів щодо погодження та виплати одноразової грошової допомоги позивачу в 2009 році.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що платіжним дорученням від 21.08.2009 № 882 відповідно до п.1.3 постанови КМУ №707 від 12.05.2007 виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку з травмою, отриманою 06.02.2009 в період проходження служби в органах внутрішніх справ, а тому ГУНП в Рівненській області вважає, що у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 немає підстав, оскільки останній у серпні 2009 року вже отримував зазначену допомогу, а також перевищив термін повторного встановлення вищої групи чи іншої причини інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

На апеляційну скаргу позивачем подано відзив, у якому зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, яке ґрунтується на засадах верховенства права, та відповідає завданню адміністративного судочинства. Суд правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач також подав до суду апеляційної інстанції заперечення проти клопотання про приєднання та дослідження нових доказів, у якому просить його повернути заявнику без розгляду у зв'язку з тим, що ГУНП в Рівненській області у ньому не навело причин, з яких ці докази не були подані до суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що згідно акта №1 про нещасний випадок та акта розслідування нещасного випадку від 11.02.2009 нещасний випадок, що мав місце 06.02.2009, стався в період проходження ОСОБА_1 служби при виконанні службових обов'язків в органах внутрішніх справ. Відповідно до даних свідоцтва про хворобу №226 від 29.06.2017 захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в поліції.

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії НОМЕР_1 від 28.12.2017, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_2 від 28.12.2017 та випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_2 від 28.12.2017 ОСОБА_1 встановлено з 18.12.2017 3 групу інвалідності з втратою професійної працездатності у розмірі 30 відсотків з 22.12.2017.

У зв'язку з цим позивач звернувся до ГУНП у Рівненській області із заявою та відповідними матеріалами про призначення йому одноразової грошової допомогу зв'язку із встановленням інвалідності.

16.03.2018 листом за №1699/116/01/29-2018 ГУНП у Рівненській області відмовило позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням такої допомоги у серпні 2009 та перевищенням терміну повторного встановлення вищої групи чи іншої причини інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Не погодившись з такими рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського та положення інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, не передбачають обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав нової грошової допомоги за наслідком встановлення ІІІ групи інвалідності.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом спору у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для отримання позивачем одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності та визначення розміру цієї допомоги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» і Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі - Порядок № 850).

Згідно статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 затверджено Порядок № 850.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850).

Згідно п. 5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Разом з тим, за змістом п. 15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Отже, за колишнім працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлення інвалідності, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до ст. 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 916 від 12 вересня 2016 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, п. 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено пп. 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п.3 Розділу І Порядку №4 поліцейський вважається таким, що виконує службові обов'язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію», у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України «Про міліцію».

Згідно п. 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 встановлено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням йому інвалідності, причиною якої є наявність у нього захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 127/8696/17.

Згідно наказу головного управління Національної поліції в Рівненській області № 151 о/с від 03.07.2017 по с особовому складу відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» звільнено з служби в поліції ОСОБА_1

Судом встановлено, що відповідно до відомостей довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії НОМЕР_2 та виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 18.12.2017 встановлено 3 групу інвалідності в результаті захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до підпункту «в» п.4. ч.1 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено III групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Враховуючи, що позивачу встановлено 3 групу інвалідності в результаті захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ після звільнення з органів Національній поліції та у період (18.12.2017) дії Закону України «Про Національну поліцію», отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому ст.99 Закону України «Про Національну поліцію». А оскільки позивачу встановлено інвалідність у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, то він має право на одноразову грошову допомогу відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».

З тих підстав рішення ГУ НП в Рівненській області за №1699/116/01/29-2018 від 16.03.2018, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта в тому, що оскільки у серпні 2009 ОСОБА_1 вже отримував зазначену допомогу, а також перевищив термін повторного встановлення вищої групи чи іншої причини інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, то він не має правових підстав для отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Вказані доводи спростовуються тим, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов'язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. У відповідності до вимог п.1 Розділу ІІ Порядку №4 таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії.

За матеріалами справи днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності 3 групи з втратою працездатності у розмірі 30 відсотків є дата - 28.12.2017, вказана у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_2.

Також положення п.8 Порядку №4 не позбавляють позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлюють обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у подібних правовідносинах, які виклав у постанові від 13.02.2018 з розгляду справи № 808/1866/16.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, у випадку коли між первинним встановленням втрати працездатності без встановлення інвалідності та встановленням групи інвалідності не пройшло два роки, особі виплачується грошова допомога із урахуванням раніше проведеної виплати. А у випадку, коли група інвалідності встановлена після спливу двох років від первинного встановлення втрати працездатності без встановлення інвалідності, особа набуває повного права на отримання грошової допомоги у відповідному розмірі без будь-яких відрахувань різниць між попередніми виплатами.

Необхідно зазначити, що як Порядок №4, так і положеннями інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, окрім встановлених обставин, передбачених ст.101 Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав нової грошової допомоги за наслідком встановлення ІІІ групи інвалідності.

Вирішуючи клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу, про приєднання та дослідження доказів щодо погодження та виплати одноразової грошової допомоги позивачу в 2009 році, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ч. 4 ст. 296 Кодексу адміністративного судочинства якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи, зокрема, зобов'язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 3 ст. 79 КАС України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.06.2018 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у даній справі запропоновано відповідачу подати до суду відзив, разом з усіма наявними у нього доказами, які стосуються розгляду даної справи, встановивши для цього відповідний строк з одночасним роз'ясненням наслідків його неподання, та встановлено такий строк до 13 липня 2018 року.

До відзиву відповідача на позовну заяву від 12.07.2018 матеріали для виплати одноразової грошової допомоги не долучались, в подальшому клопотання про їх приєднання до матеріалів справи також не подавалося. Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не надано жодних доказів виплати позивачу одноразової грошової допомоги у 2009 у розмірі 3042 грн у зв'язку з травмою, отриманою 06.02.2009 в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу, про приєднання та дослідження доказів щодо погодження та виплати одноразової грошової допомоги позивачу в 2009 році задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на встановлене та висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги при визначенні позивачу інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, діяв протиправно, а тому таке підлягає скасуванню з прийняттям рішення щодо ефективного захисту порушених прав позивача шляхом зобов'язання ГУ НП у Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 ст.99 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 рок у справі № 817/1600/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено та підписано 26.11.2018.