Справа № 805/2615/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року справа №805/2615/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенко І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у справі № 805/2615/18-а (головуючий І інстанції - Циганенко А.І.), складене у повному обсязі 27 липня 2018 року у м. Слов'янську Донецької області, за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання недійсним та скасування наказу, та визнання неправомірними дій,-

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про:

- визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області №260 від 19 березня 2018 року щодо інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) позивача;

- визнання неправомірними дій управління щодо проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 21 березня 2018 року по 22 березня 2018 року;

- визнання неправомірними дій відповідача щодо складання акту №ДЦ 147/557/НД/АВ від 22 березня 2018 року (а.с. 5-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.с. 147-150).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права,

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що інспекційне відвідування розпочато за її відсутності та без вручення повідомлення та посвідчення (направлення). Апелянт вказує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції інспектор праці Павлова надала пояснення, що трудові договори перевірялись ще до її приїзду. На думку апелянта, не заслуговує на увагу висновок суду про те, що їй надавалась копія посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), оскільки замість такого посвідчення (направлення) вручено повідомлення, яке законодавством не передбачено. Крім того, апелянт зазначає, що в порушення вимог ч. 3 ст. 6, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», її не ознайомили з підставою проведення заходу.

Серед іншого, апелянт зазначає, що у даній справі оскаржувався не акт, а дії відповідача щодо його складання, тобто ті, що передували складанню акта (а.с. 159-163).

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

До судового засідання на адресу суду надійшли письмові клопотання позивача та представника відповідача про розгляд справу у їх відсутність.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

13 червня 2016 року ОСОБА_1 зареєстровано у якості фізичної особи-підприємця, про що внесено запис до ЄДР № 2 009365, основним видом економічної діяльності по коду КВЕД 47.19 є «Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (а.с. 16).

09 лютого 2018 року за № Б-57 до Головного управління Держпраці в Донецькій області надійшло письмове звернення від особи, яка, начебто працювала у Торгівельній мережі «ІНФОРМАЦІЯ_1», господарську діяльність в якій здійснює Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, без офіційного трудооформлення (а.с. 117).

Відповідно до п.п. 2, 3, 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 та на підставі вищезазначеного письмового звернення громадянина, Головним управлінням Держпраці у Донецькій області 19 березня 2018 року винесено Наказ № 260 «Про проведення інспекційного відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2» з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та виплати заробітної плати, зокрема за адресою АДРЕСА_1.

Інспекційне відвідування за відповідною адресою проведено у період з 21 березня 2018 року по 22 березня 2018 року (а.с. 88).

19 березня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області видано повідомлення про проведення інспекційного відвідування суб'єкта господарювання № 04.3-13-6/2308-18, з яким позивач ознайомилась 21 березня 2018 року, про що свідчить її підпис на відповідному повідомленні (а.с. 54-55).

За результатами проведення зазначеного інспекційного відвідування, відповідачем, 22 березня складено "Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю» № ДЦ147/557/АВ, яким встановлено порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме, допуск працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України. Позивач із висновками, викладеними у Акті інспекційного відвідування ознайомлена; від підписання акту відмовилась (а.с. 10-13,45-48, 50-53).

Вважаючи, що дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування, складання акту незаконними, а наказ про проведення такого відвідування недійсним, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що наказ є правомірним, оскільки виданий на підставі звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; інспекційне відвідування відбулось у відповідно до Конституції та законів України, постанови Уряду та Конвенції, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України; акт за результатами інспекційного відвідування також складено правомірно, оскільки такі дії є службовою діяльністю посадових осіб на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання відповідачем законодавства про працю. То того ж, за висновком суду першої інстанції, акт інспекційного відвідування не є правовим актом індивідуальної дії, що встановлює, змінює або припиняє права та обов'язки позивача, а має інформативний характер, на підставі якого керівник відповідача в разі наявності порушень приймає відповідну постанову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно із пп.1 п. 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться, серед іншого, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Приписами п. 8 Порядку № 295 визначено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкт відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування (п. 11 Порядку № 295).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, ч. 1 ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» № 1985-IV 08 вересня 2014 року (далі - Конвенція № 81) передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків (ч. 2 ст. 12 Конвенції № 81).

Згідно із п. 19 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Пунктом 20 Порядку № 295 визначено, що акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною (п. 21 Порядку № 295).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що інспекційне відвідування розпочато за її відсутності та без вручення повідомлення та посвідчення (направлення), а також про те, що позивач не надавала дозволу на проведення відповідного інспекційного відвідування за її відсутності

З приводу зазначеного доводу апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає, що інспектори праці під час інспектування самостійні у реалізації своїх повноважень щодо проведення інспекційного відвідування.

Інспектування, в разі його проведення з питань виявлення неоформлених трудових відносин мають несподіваний характер, що обумовлено специфікою вказаних порушень.

Слід зазначити, що ані норми Конвенції № 81, ані норми Порядку № 295, які є спеціальними нормами по відношенню до спірних правовідносин не передбачають імперативного обов'язку інспекторів праці здійснювати інспектування лише в присутності об'єкта відвідування чи уповноважених працівників та отримання інспекторами праці дозволу від об'єкта відвідування на здійснення інспектування.

Матеріали справи свідчать, що після прибуття посадових осіб до об'єкту відвідування, позивача, про відповідне інспекційне відвідування повідомлено засобом телефонного зв'язку, а після прибуття позивача на об'єкт, інспекторами пред'явлено посвідчення та роз'яснено причини проведення інспекційного відвідування.

В апеляційній скарзі позивач підтвердила факт того, що вона не заперечувала проти проведення інспекційного відвідування вже після того, як прибула на об'єкт, тобто позивач добровільно допустила відповідача до проведення перевірки.

Таким чином, посадовими особами здійснено усі можливі дії для забезпечення права позивача на можливість бути присутньою під час проведення інспекційного відвідування, надавати пояснення, документи та інше.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає вищезазначений довід апелянта необґрунтованим та таким, що не узгоджується з обставинами по справі та нормами чинного законодавства.

Що стосується посилання апелянта на те, що в порушення вимог ч. 3 ст. 6, ч. 2 ст. 7 Закону № 877, її не ознайомили з підставою проведення заходу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 6 Закону № 877 визначено підстави для здійснення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю).

Частиною 4 ст. 2 Закону №877 передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Крім того, у ч. 5 ст. 2 Закону № 877 наведено вичерпний перелік норм даного Закону, дотримання яких зобов'язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Натомість, відповідно до положень пп.1 п. 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться, серед іншого, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Таким чином, у даному випадку, відповідачем проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю на підставі 1 п. 5 Порядку № 295, а саме за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, яке, в свою чергу, не відноситься до планових чи позапланових перевірок, а є окремою формою державного нагляду, закріпленою саме для здійснення нагляду (контролю) законодавством про працю.

Нормами Порядку № 295, який регламентує порядок здійснення інспектувань не передбачено вручення направлення на перевірку, однак передбачено повідомлення про інспектування.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач отримала відповідне повідомлення від 21 березня 2018 року № 04.3-13-6/2308-18, про що свідчить її підпис на відповідному повідомленні, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 54-55).

На підставі Порядку № 295, а також Конвенції № 81, інспектори праці, у разі проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин мають право не повідомляти суб'єктів інспектування про здійснення заходу, при цьому, норми Закону № 877 не застосовуються до спірних правовідносин в частині обов'язкового повідомлення позивача про проведення інспекційного відвідування.

Таким чином, довід апелянта про не ознайомлення її з підставою проведення заходу є необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи.

Посилання апелянта на ту обставину, що у даній справі оскаржувався не акт, а дії відповідача щодо його складання, тобто ті, що передували складанню акта, суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги, оскільки діяльність із складання актів перевірок є службовою діяльністю посадових осіб відповідача на виконання своїх обов'язків.

Що стосується вимоги про скасування наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області №260 від 19 березня 2018 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що спірний наказ прийнято у відповідності до вимог п. 5 Порядку № 295, а саме, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, тобто, є таким, що винесений правомірно і підстави для його скасування, у даному випадку - відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 березня 2018 року у справі № 697/2073/17 (провадження №К/9901/2769/18), висновки якого, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства, враховуються при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд.

Посилання апелянта на рішення Європейського суду підтверджує дотримання судом першої інстанції вимог щодо прийняття вмотивованого та виваженого рішення , обґрунтувавши його з урахуванням доводів сторін та застосування Конституції та діючого законодавства України, Конвенції Міжнародної організації праці.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у справі № 805/2615/18-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання недійсним та скасування наказу, та визнання неправомірними дій - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова