Справа № 2540/2553/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2553/18 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати незаконним рішення відповідача, викладене в листі від 18.06.2018 № 3378/03/Р-12, щодо непроведення розрахунку і виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з 01.01.2016 по 31.12.2017 відповідно до Закону України ''Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати'' та постанови КМУ від 21.02.2001 № 159 ''Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати'';

- зобов'язати відповідача провести йому розрахунок і виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з 01.01.2016 по 31.12.2017 відповідно до Закону України ''Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати'' та постанови КМУ від 21.02.2001 № 159 ''Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати''.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зауважує, що Деснянським районним судом м. Чернігова встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку з 01.01.2016, а тому, при проведенні перерахунку, на думку позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області мало б добровільно нарахувати втрату частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 є пенсіонером органів внутрішніх справ України, і позивачу призначена пенсія відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У зв'язку зі зміною розміру грошового забезпечення поліцейських, позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправною бездіяльність ГУПФ України в Чернігівській області щодо не проведення йому перерахунку пенсії з 1 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та зобов'язати вчинити певні дії.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.10.2017 у справі № 750/9543/17 залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017, якою позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

На виконання вказаного судового рішення, відповідачем 04.01.2018 проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, починаючи з 01.01.2016, що підтверджується витягом з бази розрахунку виплати пенсії позивачу.

Згодом, 10 січня 2018 року кошти в сумі 44478,85 грн. були зараховані на рахунок позивача в установі банку.

01 червня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про проведення розрахунку і виплати компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку їх виплати з 01.01.2016 по 31.12.2017, на виконання вищевказаної постанови суду.

Листом від 18.06.2018 № 3378/03/Р-12 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило позивача про неможливість нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати, позаяк не вбачає законних підстав, оскільки рішення суду виконане своєчасно та виплата пенсії за вислугу років проведена з 01.01.2016.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-III від 19.10.2000 (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).

За правилами статей 1 та 2 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статтею 2 Закону № 2050-III та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 07.11.2012 у справі № 6-131цс12 та у постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі № 21-518а14.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом ст. 4 Закону № 2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 3 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткові пенсії, цільові грошові допомоги на прожиття, щомісячної державної допомоги та компенсаційних виплат.

Згідно з абз. 1 п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

У постанові від 21.05.2014 у справі № 6-43цс14 Верховний Суд України зазначив, що за наявності визначених Законом № 2050-III умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Тобто, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, тому основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Враховуючи, що постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.10.2017 у справі №750/9543/17, яка набрала законної сили 07.12.2017, виконана відповідачем своєчасно, тобто у межах одного місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили та виникнення підстав для нарахування позивачу та виплати грошових доходів у вигляді пенсії, а саме, 04.01.2018, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, колегія суддів зауважує, що не проведення пенсійним органом перерахунку пенсії та її виплата з 01.01.2016 не є затримкою виплат у розумінні ст. 2 № 2050-III та Порядку №159.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанцій у справі про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 31 липня 2018 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС.

Головуючий суддя:

Судді:

v