Справа № 205/6595/17(2-а/205/225/17)
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

22 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 205/6595/17(2-а/205/225/17)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року (головуючий суддя: Басова Н.В) по адміністративній справі №205/6595/17(2а/205/225/17)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 09.10.2017 року звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі ( ГУ ДМС у Дніпропетровській області в особі Новокодацького РВ у місті Дніпрі), по відмові у видачі паспорту у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-Х11 ) у зв'язку зі зміною позивачем прізвища через реєстрацію шлюбу, та зобов'язати відповідача видати їй паспорт у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних, з проставленою відміткою місця проживання.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд першої інстанції виходив із того, що відмова ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України у формі книжечки ґрунтується на правильному застосуванні норм законодавства, що регулює спірні відносини, та відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Обґрунтовуючи свою позицію, позивач зазначає, що примушування до обробки її персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки є неправомірним втручанням в її особисте життя з боку держави та порушення вимог ст.8 Закону України від 1.06.2010 року №2297-У1 «Про захист персональних даних», при цьому посилається на Положення про паспорт громадянина України , затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503- -Х11, яким затверджено зразок бланка паспорта громадянина України у формі книжечки, що є чинним станом на теперішній день.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2018 року та від 27.02.2018 року колегією суддів у складі головуючого судді: Головко О.В., суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В. відкрито апеляційне провадження, ухвалою від 22.03.2018 року апеляційне провадження по справі зупинене до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 (а.с.187).

З 3 жовтня 2018 року розпочав роботу Третій апеляційний адміністративний суд, згідно протоколу автоматичного розподілу від 17.10.2018 року адміністративна справа №205/6595/17(2а/205/225/17) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Прокопчук Т.С, суддів Шлай А.В., Кругового О.О. (а.с.201).

Ухвалами від 19.10.2018 року та від 15.11.2018 року справа прийняла до провадження, апеляційне провадження по справі поновлено, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначено в судове засідання на 22.11.2018 року (а.с.208, 239).

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції скасувати, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, зазначивши про її правомірність.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.08.2017 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, після чого позивач відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 29.07.2017 року взяла прізвище чоловіка ОСОБА_1 ( а.с.10).

15 серпня 2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила видати їй бланк паспорта громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-Х11, який не містить біометричних даних (а.с.11).

Листами № 1216/7340 від 22.08.2017 року та № 1201/К-1181/дуб від 13.09.2017 року відповідачем позивачу надані відповіді, в яких зазначено , що паспортизація громадян України здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-У1( у редакції, викладеній згідно із Законом України від 14.07.2016 року №1474-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України), яким встановлено форму, зокрема, такого документа, як паспорт громадянина України, та вимоги/умови щодо його отримання. Зразок і технічний опис бланка паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», відповідно до якої з 1.11.2016 року паспорт громадянина України виготовляється лише у формі пластикової карти типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій відповідно до Порядку №302, тому законні підстави для виготовлення паспорта громадянина України в іншій формі відсутні (а.с.12, 14-15).

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» визначено, що документом який підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України № 2503-XII від 26.06.1992 року затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення № 2503-XII), п 3 якого (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Постанова №302).

За змістом п. 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01.01.2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог п. 2 Положення № 2503-XII;

з 01.11.2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Постанови №302 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.

Прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією поста новою, з 01.11.2016 року припиняється.

Приписами ч.4 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI від 20.11.2012 року (далі - Закон № 5492-VI) також визначено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Позивач ОСОБА_1 посилається на порушення принципу поваги до її приватного життя, шляхом електронної обробки її персональних даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки вона згоди на таку обробку не надає.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону).

Великою Палатою Верховного Суду 19.09.2018 року винесено постанову у зразковій справі №806/3265/17(Пз/9901/2/18) провадження №11-460заі18, в якій зазначено, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Норми Закону № 5492-VI, Постанови №302 на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ні в Законі № 5492-VI, ні в Постанові №302 не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.

Отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку відносно протиправності дій міграційного органу щодо відмови у видачі особі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ, при цьому зазначила, що самі по собі дії щодо відмови відповідали Закону № 5492-VI.

Законодавець, вносячи зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

Враховуючи вищезазначені висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року по справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) провадження №11-460заі18, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі їй паспорта у формі книжечки відповідно до Положення №2503-Х11, та покладання на відповідача обов'язку видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-Х11.

Позовні вимоги стосовно зобов'язання відповідача при видачі їй бланку паспорту у формі книжечки здійснити проставлення в ньому відмітки місця її проживання колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Починаючи з 04.04.2016 року у зв'язку з внесенням змін до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Закон України № 888-VIII від 10.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг») та затвердженням Правил реєстрації місця проживання (Постанова КМУ №207 від 02.03.2016 року) повноваження з реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання від Державної міграційної служби перейшли до органів місцевого самоврядування і Центрів надання адміністративних послуг (ЦНАП).

Викладене свідчить, що Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі не має повноважень для здійснення реєстрації місця проживання позивача, а тому вимога покладання обов'язку на відповідача поставити в паспорті відмітку про місце проживання не заснована на законі.

Оскільки судом першої інстанції винесено постанову з порушенням норм матеріального права, це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняти постанови про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до приписів ч.1 ст.139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області підлягає стягненню сплачена нею сума судового збору в розмірі 1 600 грн.

Керуючись ст. 139, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року по адміністративній справі №205/6595/17(2а/205/225/17) - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі у відмові у видачі ОСОБА_1 паспорта у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-Х11.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-Х11.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області сплачену суму судового збору в розмірі 1 600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 22 листопада 2018 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий