Справа № 522/15687/18
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1351/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Управління патрульної служби МВС України в м. Одесі (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5), інспектора № 35 № 3УПП в Одеській області ДПП, лейтенант поліції (65114, м. Одеса, вул.. Академіка Корольова, 5) про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної служби МВС України в м. Одесі та - інспектора №35 №3 УПП в Одеській області ДПП, лейтенанта поліції Черкашина Олександра Юрійовича, у якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР №219442 від 23.08.2018р., винесену лейтенантом поліції Черкашиним О.Ю. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП), у зв'язку з порушенням права на захист, відсутністю доказів скоєного правопорушення а також, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог щодо провадження в справах про адміністративні провадження.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2018 року за вказаний адміністративний позов був прийнятий до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судовому засіданні просив слухати справу без фіксації судового процесу.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України (надалі КАС України) не перешкоджає розгляду справи. При цьому відповідачем було надано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.08.2018р. о 21 годині в м. Одеса на вул.Черняховського 5, лейтенантом поліції Черкашиним О.Ю. винесено постанову серії ВР №219442 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про національну поліцію» Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно ст.18 Закону Поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

За частинами 1 та 2 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених положеннях вище згаданого Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

В Інструкції № 1395 від 07.11.2015р. розділі ІІІ п.4 зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Суд критично оцінює доводи відповідача стосовно того, що процес реалізації права позивача на юридичну допомогу включає в себе задоволення чи відхилення заяви про надання юридичної допомоги уповноваженою особою розглядати адміністративну справу.

При цьому суд вважає обґрунтованим посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 3 березня 2014 року про перегляд судових рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. Верховний Суд України у зазначені постанові визнав, що навіть якщо припустити, що розпочата щодо особи справа про адміністративне правопорушення не була складною, а особа перебувала у ситуації, за якої не мала можливості належним чином ознайомитися з обвинуваченням та доказами проти нього, адекватно оцінити їх і розробити ефективну юридичну стратегію свого захисту, ці дії свідчать про порушення права мати адекватні час та засоби для підготовки захисту, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції у поєднанні з підпунктом «b» пункту 3 статті 6 Конвенції».

Верховний Суд України у вище згаданій постанові також визнав як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції в поєднанні з підпунктом «с» пункту 3 статті 6 Конвенції - свавільна та незаконна відмова національного суду надати заявнику можливість скористатися послугами захисника, незважаючи на те, що національне законодавство гарантувало йому таке право та він прямо клопотав про надання йому захисника.

На підставі матеріалів справи зокрема клопотання про надання можливості скористатись правовою допомогою, яке залишено без задоволення, суд приходить до висновку про порушення права позивача на захист передбачений діючим законодавства.

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд критично ставиться до посилань відповідача на рішення Верховного Суду від 14.03.18 р. адже правовідносини які стали предметом оскарження виникли після 15.12.2017 р. тому посилання відповідача на ст. 71 КАС України в не чинній редакції безпідставні.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України (в редакції чинній на час подій) «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин доводи відповідача про те, що зразок постанови у додатку 5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі - Інструкція №1395) не передбачає внесення до нього відомостей щодо технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис, не відповідають вимогам ст. 283 КУпАП. Такі ж вимоги викладено в розділі IV п.2 Інструкція №1395. За таких обставин відповідно до вимог ст. 74 КАС України суд не бере до уваги доказ у вигляді відеозапису, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Між тим, у відповідності до ст.40 Закону України «Про національну поліцію»: «Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні…».

Виходячи з зазначеної норми, а також положень ч.2 ст.19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» (Національна поліція, на підставі ст..1 зазначеного Закону, є центральним органом виконавчої влади, а відтак, на неї розповсюджується вказане конституційне положення).

Правопорушення зафіксовані в автоматичному режимі розглядаються відповідно до Порядок функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 р. № 833.

Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано. Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить посилань на будь-які докази скоєння адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є не доведеним. Конституційний Суд України у Рішенні N 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у пунктах 4, 4.1, 4.2 мотивувальної частини Рішення вказав на розповсюдження ряду презумпцій та правових гарантій на усі види юридичної відповідальності, у тому числі й на адміністративну відповідальність. Зокрема прямо вказав у цьому переліку (у п.4 мотивувальної частини Рішення): «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62 Конституції України )».

Щодо доводів відповідача викладених у відозві на адміністративний позов в частині неправомірності винесення спірної постанови на місці вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП. Словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП надав наступні роз'яснення з цього приводу.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 КУпАП, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 КУпАП, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 КУпАП, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України дійшла висновку, що під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін. Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ "Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

За таких обставин, суд визнає, що дії відповідача формально відповідали вимогам діючого законодавства зокрема ст.222, ч.2 та 4 ст.258 КпАП України, але це не може бути підставою для ігнорування порушень зазначених прав та гарантій, а також прямого порушення ст..276 ч.1 КпАП України з урахуванням її тлумачення Конституційним Судом України.

У такому випадку є підстави для того, щоб суд прийшов до висновку про невідповідність ст.222, ч.2 та 4 ст.258 КпАП вимогам наведених вище статей Конституції України, із наслідками, передбаченими ч.4 ст.7 КАС України.

Відповідно до ст..8 Конституції України: «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Аналогічна норма міститься й у ч.3 ст.6 КАС України.

У відповідності до ч.4 ст.7 КАС України: «Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.»

Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята інспектором лейтенантом поліції Черкашиним О. Ю. з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії інспектора №35 №3 УПП в Одеській області ДПП, лейтенанта поліції Черкашина Олександра Юрійовича по складанню постанови серії ВР №219442 від 23.08.2018 р., то суд вважає, що ці вимоги необґрунтовані, недоведені та задоволенню не підлягають.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N475/97-ВРвід17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя ( п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

На підставі викладеного, ч. 2 ст. 122, ст.ст. 251, 252, 268, 276, 278, 279, 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, рішенні Конституційного Суду України N 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року, постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 та керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 72-77, 241, 246, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Управління патрульної служби МВС України в м. Одесі (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5), інспектора № 35 № 3УПП в Одеській області ДПП, лейтенант поліції ( 65114, м. Одеса, вул.. Академіка Корольова, 5) про визнання дій протиправними та скасування постанови, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ВР №219442 від 23.08.2018 р. інспектора №35 №3 УПП в Одеській області ДПП, лейтенанта поліції Черкашина Олександра Юрійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя

12.11.18