Справа № 826/23873/15
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Справа № 826/23873/15

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Глущенко О.М.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України

в м. Києві,

треті особи, які не заявляють

самостійні вимоги

на предмет спору: Міністерство внутрішніх справ України,

Солом'янське районне управління Головного управління

Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві

про визнання протиправними та скасування наказів

і поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - відповідач), треті особи, яка не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Міністерство внутрішніх справ України, Солом'янське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про:

- визнання протиправним та скасування наказу начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д. від 13.08.2015 р. № 537 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнання протиправним та скасування наказу начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д. від 28.08.2015 р. № 735 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_4 з посади старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів, учинених іноземцями та відносно них, відділу карного розшуку Солом'янського районного управління з 03.09.2015 р. на підставі наказу начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д. від 13.08.2015 р. № 537;

- визнання протиправною бездіяльності ГУ МВС України в м. Києві щодо невиконання зобов'язання, передбаченого ст. 47 КЗпП України, а саме щодо видання в день звільнення позивачу належно оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення і проведення з ним розрахунку;

- визнання протиправною бездіяльності ГУ МВС України в м. Києві щодо невиконання зобов'язання, передбаченого наказом МВС України від 12.03.2013 р. № 230 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», в частині невиконання вимог п. 6.3.5 щодо ненадання позивачу для ознайомлення висновку службового розслідування, а також матеріалів, зібраних у процесі його проведення;

- зобов'язання ГУ МВС України в м. Києві негайно поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів, учинених іноземцями та відносно них, відділу карного розшуку Солом'янського РУ МВС України в м. Києві шляхом видання відповідного наказу;

- стягнення з ГУ МВС України в м. Києві на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 13.08.2015 р. та до моменту фактичного поновлення на посаді.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що свідки, які б могли підтвердити його доводи, зокрема про те, що він був тверезий, не прибули до суду першої інстанції і судом не було вжито достатніх заходів для забезпечення їх присутності, що походження виявленої пляшки коньяку не встановлено і він не вчиняв дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до відповідальності.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Дорученням ГУ МВС в м. Києві від 19.07.2015 р. № 1/4860 «Про проведення цільових оперативно-профілактичних заходів щодо попередження та розкриття пограбувань відносно особистого майна громадян та крадіжок з автотранспорту на території Дніпровського та Святошинського районів міста Києва» начальників районних управлінь до 10.00 год. 20.07.2015 р. було зобов'язано надати до УКР Головного управління списки осіб (з кожного райуправління по 5 осіб, Печерського - 4, КУППМ - 20) для проведення оперативно-профілактичних заходів з метою розкриття та попередження грабунків відносно особистого майна та крадіжок з автотранспорту на території Дніпровського та Святошинського районів міста Києва.

На виконання вимог вказаного доручення з 21 липня по 23 липня 2015 року проводився комплекс цільових оперативно-профілактичних заходів, націлених на попередження та розкриття грабунків і крадіжок з автомобілів.

21.07.2015 р. з 21:30 год. згідно з єдиною дислокацією на відпрацювання Святошинського району м. Києва були задіяні старший оперуповноважений сектору розкриття злочинів, учинених іноземцями та відносно них, відділу карного розшуку Солом'янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві майор міліції ОСОБА_4 та оперуповноважений сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом цього ж відділу капітан міліції ОСОБА_6 та міліціонер відділення № 2 взводу № 3 роти № 3 ПМСПГУМВС України у м. Києві рядовий ОСОБА_7

Зазначеними працівниками міліції здійснювалось відпрацювання території, прилеглої до будинків №№ 4-12 по вул. Якуба Колоса в м. Києві.

З матеріалів пояснень вбачається, що близько 01.00 год. вказані особи - ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підійшли до торгівельного кіоску, розташованого поруч з маршрутом несення служби по вул. Якуба Коласа, 25 для придбання цигарок. Біля кіоску вони побачили групу невідомих громадян, які починали, як їм здалося, вживати наркотичну речовину. У свою чергу, ОСОБА_4 відрекомендувався, пред'явив службове посвідчення та зробив невідомим зауваження. На що, один з невідомих громадян наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_4, чим спричинив йому тілесні ушкодження.

З метою припинення протиправних дій невідомих осіб, які знехтували вимогами працівників міліції, почали провокувати конфлікт і, враховуючи значну перевагу в чисельності, намагалися напасти та напали на працівників міліції, останніми було зроблено попереджувальні постріли та викликано допомогу через оператора « 102».

З наданої суду копії спецповідомлення від 22.07.2015 р. «Про вчинення опору та нанесення тілесних ушкоджень окремим працівникам Солом'янського РУ» вбачається, що 22.07.2015 р. о 01:13 год. до чергової частини штабу Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві від оператора «102» надійшли повідомлення про те, що 22.07.2015 р. о 01.10 год. по вул. Якуба Коласа, 25 в м. Києві невідомі чоловіки здійснюють опір працівникам міліції.

Крім того, зі змісту вказаного спецповідомлення вбачається, що під час бесіди з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у працівників патрульної служби виникла підозра, що працівники міліції перебувають на службі в стані алкогольного сп'яніння, а саме: характерний запах з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння шкіри, порушення координації (рапорт патрульної служби начальнику Святошинського РУГУМВС у м. Києві полковнику міліції ОСОБА_9 наявний в матеріалах справи). Також, згідно рапорту, при огляді особистих речей було виявлено пляшку коньяку з невеликим об'ємом.

Для перевірки вказаних обставин ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було доставлено до КМНКЛ «Соціотерапія», де вони пройшли медичне освідування, за результатами якого в організмі ОСОБА_4 виявлено 0,29 проміле алкоголю (висновок лікаря № 003862).

У відповідності до наданої суду копії Акту та Висновку медичного огляду з метою виявленння стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 003862, складеному 22.07.2015 р. о 04:10 год., в організмі ОСОБА_4 виявлено стан сп'яніння внаслідок вживання алкоголю.

Наказом ГУ МВС у м. Києві від 30.07.2015 р. № 813 «Про призначення та проведення службового розслідування» за фактом використання вогнепальної зброї майором міліції ОСОБА_4 відповідно до п.2.2.10 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, було призначено та проведено відповідне службове розслідування.

Для проведення службового розслідування було створено комісію у складі трьох осіб: голова комісії та два члени.

04.08.2015 р. майором міліції ОСОБА_4 під час проведення службового розслідування надано особисті пояснення з приводу подій, що сталися 22.07.2015 р. під час чергування.

В ході службового розслідування було встановлено факт використання вогнепальної зброї майором міліції ОСОБА_4, не вжиття ним необхідних заходів щодо припинення конфліктної ситуації та бійки, що призвело до отримання тілесних ушкоджень та порушення вимог п. 2.2., 4.1 «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 р. № 155, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Зазначені обставини у висновку службового розслідування кваліфіковані як дисциплінарний проступок, за який слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

19.08.2015 р. наказом ГУ МВС України № 537 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився порушенні вимог п.п. 2.2, 4.1 «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 р. № 155, абз. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на старшого оперуповноваженого сектора розкриття злочинів, учинених іноземцями та відносно них, відділу карного розшуку Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві майора міліції ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

На підставі зазначеного наказу, відповідно до наданої суду копії витягу з Наказу ГУ МВС України в м. Києві від 28.08.2015 р. № 735 о/с «Щодо особового складу» майора позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно пп. «є» (за порушення дисципліни) п. 64 з 03.09.2015 р., установлено щомісячну премію за серпень та вересень 2015 року в розмірі 0 відсотків.

21.09.2015 р. позивач дізнався про видання зазначених наказів та отримав їх копії.

Відповідно до витягу з наказу ГУ МВС України в м. Києві від 25.09.2017 р. № 34 о/с внесено зміни до пункту наказу ГУ МВС України в м. Києві від 28.08.2015 р. № 735 о/с, а саме: вважати звільненим ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ, 16.09.2015 р. Підстава для внесення змін - доповідна записка члена ліквідаційної комісії ОСОБА_10 від 14.09.2017 р. та лист ДУ «Територіальне медичне об'єднання МВС України по місту Києву» від 20.09.2017 р. № 33/31-793.

Позивач, вважаючи протиправними накази ГУ МВС в м. Києві від 13.08.2015 р. № 537 та від 28.08.2015 р. № 735 о/с в частині щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та щодо його звільнення зі служби в ОВС, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами службового розслідування підтверджується і відповідачем доведено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який його було притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в органах внутрішніх справи, зокрема перебування позивача на службі у стані алкогольного сп'яніння та невжитті необхідних заходів щодо припинення конфліктної ситуації, яка переросла у бійку, застосування вогнепальної зброї, а також доведено співмірність вчиненого позивачем проступку та застосованого до нього дисциплінарного стягнення, врахування його попередньої поведінки, зокрема те, що за період служби він шість разів притягався до дисциплінарної відповідальності, обтяжуючих обставин та відсутність пом'якшуючих обставин.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 565-ХІІ), «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 р. № 3460-ІV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Дисциплінарний статут), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 114), Правилами поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженими наказом МВС України від 22.02.2012 р. № 155 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Правила № 155).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст. 1 Закону № 565-ХІІ міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 4 Закону № 565-ХІІ передбачено, що правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 565-ХІІ міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

У ст. 18 Закону № 565-ХІІ встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. При звільненні зі служби в міліції за ініціативою адміністрації у разі відхилення скарги з цього приводу вищестоящими в порядку підлеглості службовою особою чи органом звільнений працівник міліції має право оскаржити звільнення в суд. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

Частина 3 статті 20 Закону № 565-ХІІ передбачено, що працівник міліції при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону № 565-ХІІ працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Підпунктом «є» пункту 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

У відповідності до приписів Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У відповідності до абз. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Положеннями статті 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його не тяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ст. 14 Дисциплінарного статуту).

У п.п. 1.1 та 1.3 п. 1 р. IV Правил № 155 передбачено, що поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника. Працівник повинен пам'ятати, що аморальна поведінка, нерозбірливість і неохайність в особистих стосунках, відсутність навичок самодисципліни і розбещеність, балакучість і незібраність завдають непоправної шкоди його власній репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому.

Відповідно до п. 2.2 Правил № 155 дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов'язком кожного працівника органів внутрішніх справ незалежно від займаної посади та спеціального звання.

Згідно з п.п. 4.1 Правил № 155 працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для звільнення особи за порушення дисципліни є наявність в її діях (бездіяльності) складу дисциплінарного проступку, тобто невиконання чи неналежне виконання вимог Конституції і законів України та підзаконних нормативно-правових актів і Присяги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у період несення служби та виконання цільових оперативно-профілактичних заходів, спрямованих на попередження та розкриття грабунків і крадіжок з автомобілів, позивач перебував у стані алкогольного сп'яніння, не вжив необхідних заходів для припинення виниклої конфліктної ситуації, допустив, що вона переросла у бійку, застосував вогнепальну зброю та порушив ст. 7 Дисциплінарного статуту, п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» та п.п. 2.2, 4.1 Правил № 155, що з урахуванням всіх обставин справи, зокрема попередньої поведінки позивача, застосування до нього раніше шести дисциплінарних стягнень, унеможливлює подальше проходження ним служби в органах внутрішніх справ.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що матеріалами справи також підтверджується й дотримання відповідачем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Доводи апелянта про те, що свідки, які б могли підтвердити його доводи, зокрема про те, що він був тверезий, не прибули до суду першої інстанції вірогідно через психологічний тиск на них і судом не було вжито достатніх заходів для забезпечення їх присутності, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки факт перебування позивача у стані алкогольного сп'яніння підтверджується матеріалами справи, зокрема висновком Київської міської НКЛ «Соціотерапія» № 003862 та відповідним актом медичного огляду.

Посилання апелянта на те, що проведення медичного обстеження без його згоди неприпустиме, є безпідставними, оскільки у матеріалах справи міститься відповідна письмова згода ОСОБА_4

Твердження представника апелянта в судовому засіданні про те, що висновок медичного обстеження позивача безпідставно був прийнятий до уваги суду першої інстанції, оскільки він складений відповідно до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка в даному випадку не застосовується, колегія суддів приймає до уваги, але з цього приводу зазначає наступне.

Так, в медичному акті та висновку № 003862 Київської МНКЛ «Соціотерапія» повно відображено всі достатні та необхідні дані щодо обставин порядку встановлення та результату виявлення у позивача стану алкогольного сп'яніння. Ані такий акт, ані висновок у порядку, визначеному законодавством, недійсними не визнавалися. Тому, сам лише факт зазначення у верхньому правому куті цих документів вказаної Інструкції не надає достатніх та необхідних правових підстав для неприйняття їх в якості доказів у даній справі та/або для визнання неправомірним застосування їх відповідачем при проведенні службового розслідування.

Твердження апелянта про те, що походження виявленої пляшки коньяку не встановлено, судова колегія до уваги не приймає, оскільки в даному випадку для кваліфікації дій позивача як дисциплінарного проступку має значення не безпосередньо виявлена пляшка, а факт його перебування у стані алкогольного сп'яніння.

Посилання апелянта на те, що він не вчиняв дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до відповідальності, спростовуються матеріалами справи.

Доводи апелянта про те, що його взагалі було незаконно затримано та застосовано фізичний і психологічний примус, не підтверджуються жодними доказами.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що предметом судового розгляду у даній справі є правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за результатами службового розслідування і, відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи, наведені в апеляційній скарзі та зазначені представником апелянта в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 28 листопада 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: