Справа № 817/1147/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1717/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

представника відповідача Тарасюк Р.В.,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові(в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу Рівненської міської ради на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року про закриття провадження у справі за позовом Рівненської міської ради до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Дорошенко Н.О.,

час ухвалення рішення - 10:18:11,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 16 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2018 року Рівненська міська рада звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19323490 від 13 лютого 2015 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на кіоск загальною площею 29,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року закрито провадження у справі № 817/1147/18. В задоволенні клопотання третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. В задоволенні клопотання позивача про залучення співвідповідача відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що даний спір не має ознак публічно-правового спору, скасування рішення про державну реєстрацію прав не призведе до вирішення публічного конфлікту між позивачем та державним реєстратором, а матиме наслідком припинення права власності ОСОБА_3 на об'єкт нерухомого майна, а тому спір підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Рівненська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу в частині закриття провадження у справі та відмови у задоволенні клопотання про залучення співвідповідача, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що в даній справі дослідженню підлягають виключно рішення державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що даний спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право між Рівненською міською радою, як власником земельної ділянки та ОСОБА_3, як орендарем земельної ділянки та власником розташованого на ній майна.

Також, відзив на апеляційну скаргу подано третьою особою ОСОБА_3 в якому зазначено, що у даній справі позивач виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як представник інтересів територіальної громади м. Рівного, у комунальній власності якої перебуває земельна ділянка, на якій розташовано об'єкт, право власності на який неправомірно зареєстровано державним реєстратором. Тому має місце спір про право і даний спір не має ознак публічно-правового спору, а відтак, спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник відповідача та представник третьої особи щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач та третя особа ОСОБА_4 явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що дана адміністративна справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративною справою у розумінні п. 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням, закріпленим у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналізуючи вищенаведені норми права, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Однак, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

У справі, що розглядається, спір стосується набутого ОСОБА_3 права власності на об'єкт нерухомого майна, і в разі скасування оскарженого рішення державного реєстратора майнові права третьої особи можуть бути порушені.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою з протиправним, на думку позивача, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на кіоск загальною площею 29,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

За таких підстав предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки спір про визнання об'єкта нерухомого майна самостійним об'єктом права власності, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то подальше оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв'язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об'єкт нерухомого майна.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка викладена в постанові від 25 вересня 2018 року у справі № 825/1497/14.

Також, таку позицію підтримано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 820/4146/17.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Колегія суддів вважає, що у цій справі вимоги випливають із відносин, які мають приватноправовий характер, а оскаржувані дії державного реєстратора щодо державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на кіоск загальною площею 29,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, є лише наслідком реалізації сторонами по справі прав на спірний об'єкт нерухомості, а тому така справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей спір є приватно-правовим і не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року про закриття провадження у справі № 817/1147/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.