Справа № 577/4627/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

27 листопада 2018 року
Київ
справа №577/4627/16-а
адміністративне провадження №К/9901/34434/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Гриціва М.І.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,
розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України (далі Міноборони) на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2017 року (суддя Буток Т.А.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року (судді Присяжнюк О.В., Бартош Н.С., Курило Л.В.) у справі № 577/4627/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,
встановив:
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірною відмову Міноборони про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; скасувати рішення засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині, оформлене протоколом від 03 червня 2016 року № 38; зобов`язати Міноборони виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 11 листопада 1976 року по 02 листопада 1978 року, а з 15 травня 1981 року по 03 вересня 1983 року на території Республіки Афганістан, де в той час велися бойові дії.
Уподальшому позивачу встановлена ІІІ група інвалідності (дійсна до 06 листопада 2003 року) та повторно 15 грудня 2011 року (безтерміново), що настала в результаті поранення, контузії та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідками до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 06 листопада 2000 року серії АА № 000391 та від 15 грудня 2011 року серії 10 ААА № 656140 відповідно.
29 грудня 2015 року позивач звернувся до Військкомату із заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велись бойові дії, та надав копії необхідних документів.
12 січня 2016 року Військкомат направив його заяву на додані документи на адресу Департаменту фінансів Міноборони для прийняття рішення щодо призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.
Листом від 29 лютого 2016 року № 248/3/6/1074 Департамент фінансів Міноборони на підставі статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) документи позивача повернув без реалізації через відсутність правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Конотопський міськрайонний суд Сумської області постановою від 10 березня 2017 року позов задовольнив.
Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 06 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував та постановив нове про часткове задоволення позовних вимог. Визнав протиправною бездіяльність Міноборони щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статті 16 Закону № 2011-ХІІ. Зобов`язав Міноборони прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги.
Міноборони не погодилося із рішенням суду першої та апеляційної інстанцій і подало касаційну скаргу про їх скасування та постановлення нового рішення про відмову у задоволення позову. Зазначає, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби , не під час виконання обов`язків військової служби, тому на нього не поширюється дія Закону № 2011-ХІІ. Як на порушення судами норм процесуального права, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції порушив предметну підсудність та розглянув справу неповноважним судом, оскільки такий спір мав бути розглянутий судом у складі колегії суддів.
Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.
Відповідно до статті 41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІII групи інвалідності (пункт «б» частини першої статті 162 Закону № 2011-ХІІ).
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міністерства, звідки його і звільнено, суд вважає, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.
Щодо порушення правил предметної підсудності, визначених статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), в редакцій до 15 грудня 2017 року, слід вказати таке.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 18 КАС місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частина перша статті 18 КАС була доповнена пунктом 4 згідно із Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», у абзац одинадцятий пункту 1 розділу ХІІ Прикінцевих положень якого були внесені зміни Законом України від 2 грудня 2010 року № 2748-VI «Про внесення змін до розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі до юрисдикції адміністративних судів та вилучення із цивільної юрисдикції спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них.
Ці процесуальні норми мають предметний, імперативний, пріоритетний характер і визначають, що незалежно від того, хто є суб`єктом владних повноважень, спір фізичної особи з таким суб`єктом з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, інших соціальних виплат, до категорії яких відноситься й питання призначення і виплата одноразової грошової допомоги, підсудний місцевому загальному суду як адміністративному суду. Відповідно до вимог частини першої статті 23 цього Кодексу такий та подібні спори розглядаються і вирішуються суддею одноособово.
Ні предмет спору цієї справи, ні суб`єктний склад її учасників у розумінні положень статті 24 КАС не дають підстав поширювати розгляд і вирішення його колегією окружного адміністративного суду у складі трьох суддів.
Отже, ця справа підсудна саме місцевому суду як адміністративному, бо предметом спору є соціальна виплата одноразова грошова допомога, на розгляд і вирішення якого не поширюється інша підсудність.
Решта доводів касаційної скарги не спростовують вищенаведені основні правові висновки суду.
Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,
постановив:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий М.І. Гриців
Судді : Я.О. Берназюк
Н.В. Коваленко