Справа № 826/13413/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Імнем України

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Ганечко О.М.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 Олександроивича до Міністерства охорони здоров'я України, за участю третьої сторони - Одеського національного медичного університету, Одеського національного медичного університету, ОСОБА_6 про визнання протиправними дій,скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету спору просили:

- визнати протиправними дії Міністерства охорони здоров'я України щодо винесення наказу від 17 липня 2018 року № 34-о «Про звільнення ОСОБА_7» в частині пункту 2 цього наказу щодо покладення виконання обов'язків ректора Одеського національного медичного університету на завідувача кафедри психології Одеського національного медичного університету ОСОБА_6, з 18 липня 2018 року й до призначення ректора у встановленому законодавством порядку;

- визнати протиправним і скасувати пункт 2 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 17 липня 2018 року № 34-о «Про звільнення ОСОБА_7» щодо покладення виконання обов'язків ректора Одеського національного медичного університету на завідувача кафедри психології Одеського національного медичного університету ОСОБА_6, з 18 липня 2018 року й до призначення ректора у встановленому законодавством порядку;

- встановити відсутность у Міністерства охорони здоров'я України компетенції (повноважень) на призначення виконувача обов'язків ректора Одеського національного медичного університету, крім випадків, прямо визначених положеннями частини 4 статі 42 Закону України "Про вищу освіту".

Позивачами 22.08.2018 також подано заяву про забезпечення позову шляхом:

1) заборони виконуючому обов'язки ректора Одеського національного медичного університету ОСОБА_6 чи будь-якій іншій особі, призначеній МОЗ України виконуючим обов'язки ректора Одеського національного медичного університету: організовувати діяльність Одеського національного медичного університету; вирішувати питання фінансово-господарської діяльності Одеського національного медичного університету (окрім оплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів, у тому числі, заробітної плати та інших виплат, передбачених трудовим законодавством, працівникам Одеського національного медичного університету, комунальних платежів); видавати накази і розпорядження, давати обов'язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами Одеського національного медичного університету; бути розпорядником майна і коштів Одеського національного медичного університету; укладати договори від імені Одеського національного медичного університету; призначати на посаду та звільняти з посади працівників Одеського національного медичного університету (крім звільнення за власним бажанням, ст. 38 Кодексу законів про працю України); визначати функціональні обов'язки працівників Одеського національного медичного університету; затверджувати та/або змінювати структуру і штатний розпис Одеського національного медичного університету; подавати для затвердження вищому колегіальному органу громадського самоврядування Одеського національного медичного університету правила внутрішнього розпорядку та колективний договір і підписувати їх; погоджувати з МОЗ України призначення та звільнення проректорів, що є науково-педагогічними працівниками Одеського національного медичного університету та головного бухгалтера, керівника юридичної служби; приймати та звільняти з посади керівників університетських клінік, медичних центрів, університетських лікарень та делегувати їм частину своїх повноважень; створювати робочі та дорадчі органи Одеського національного медичного університету; здійснювати контроль дотримання всіма підрозділами штатно-фінансової дисципліни в Одеському національному медичному університеті; здійснювати контроль за якістю роботи педагогічних, науково-педагогічних, наукових та інших працівників Одеського національного медичного університету; делегувати повноваження іншим працівникам Одеського національного медичного університету; забезпечувати проведення та вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету та проведення виборів ректора Одеського національного медичного університету.

2) зупинення дії всіх рішень (наказів, розпоряджень та інших документів), прийнятих виконуючим обов'язки ректора Одеського національного медичного університету ОСОБА_6, зокрема, але не обмежуючись, наказу Одеського національного медичного університету від 24 липня 2018 року №529-л про переведення ОСОБА_8 на посаду проректора з науково-педагогічної роботи.

В подальшому позивачами подано доповнену заяву про забезпечення позову, в якій окрім інших вимог, позивачі просять заборонити відповідачу призначати виконуючого обов'язки ректора Одеського національного медичного університету та вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов'язків ректора Одеського національного медичного університету на будь-яку особу, окрім випадків, визначених частиною 4 статті 42 Закону України "Про вищу освіту" та зупинити дію наказу Міністерства охорони здоров'я України від 17 липня 2018 року № 34-о "Про звільнення ОСОБА_7" в частині, а саме: пункт 2 наказу щодо покладення з 18 липня 2018 року виконання обов'язків ректора Одеського національного медичного університету на ОСОБА_6, завідувача кафедри психології Одеського національного медичного університету, до призначення ректора у встановленому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено частково:

- зупинено дію пункту 2 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 17 липня 2018 року № 34-о «Про звільнення ОСОБА_7» щодо покладення виконання обов'язків ректора Одеського національного медичного університету на завідувача кафедри психології Одеського національного медичного університету ОСОБА_6, з 18 липня 2018 року й до призначення ректора у встановленому законодавством порядку;

- заборонено Міністерству охорони здоров'я України призначати виконуючого обов'язки ректора Одеського національного медичного університету та вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов'язків ректора Одеського національного медичного університету на будь-яку особу, окрім випадків, визначених положеннями Закону України "Про вищу освіту".

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Позивачі у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивачі наголошують, що на їх думку, ознаки протиправності оскаржуваного пункту 2 наказу №34-о є очевидними, оскільки відповідач наділив необмеженими повноваженнями особу, яка, як вважають позивачі, не була обрана у встановленому законодавством порядку ректором Одеського національного медичного університету, а саме - ОСОБА_6, що призвело до негативних наслідків. Вважають, що подальші дії ОСОБА_6 можуть призвести до заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам студентів та працівників зазначеного університету, у тому числі й позивачів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 151 КАС позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Згідно пунктів 1, 2 частини другої статті 150 КАС забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, законодавець передбачив вичерпний перелік заходів, шляхом яких може бути забезпечено адміністративний позов.

З сукупного аналізу наведених правових норм колегія суддів приходить до висновку, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача та інших осіб, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Аналіз постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 дає підстави для висновку, що заявлений вид забезпечення позову має відповідати предмету спору.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу ІІІ Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ» від 29.09.2016 № 14, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Тобто, інститут забезпечення позову є гарантією захисту прав та законних інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача протягом судового розгляду справи, та є механізмом для забезпечення реального та неухильного виконання судового рішення, прийнятого у справі.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши правові позиції сторін, оцінивши можливість завдання шкоди правам та інтересам позивачів, і наявність підстав, які можуть ускладнити виконання рішення у вказаній справі вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який вказав про наявність ознак протиправності оскаржуваного рішення, що за правилами частини другої статті 150 КАС є підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваного пункту 2 наказу Міністерства охорони здоров'я України та заборони Міністерству охорони здоров'я України призначати виконуючого обов'язки ректора та вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов'язків ректора Одеського національного медичного університету на будь-яку особу, окрім випадків, визначених положеннями Закону України «Про вищу освіту».

Так, на переконання суду апеляційної інстанції, обґрунтованими є посилання заявників на можливість заподіяння значної шкоди правам, свободам та інтересам позивачів без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на вчинення дій в.о. ректора Одеського національного медичного університету, які можуть суперечити правам та законним інтересам позивачів та для відновлення яких потрібно буде докласти значних зусиль.

Крім того, вказані заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Посилання скаржника на те, що оскаржувана ухвала прийнята без урахування співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, судом апеляційної інстанції оцінюється критично, адже часткове задоволення заяви щодо забезпечення позову не зумовлює настання непоправних наслідків, на які вказує скаржник, а лише забезпечує можливість забезпечення виконання рішення суду, у випадку його прийняття на користь позивачів.

Що ж стосується посилань на те, що оскаржуваним пунктом наказу не порушено прав позивачів, то колегія суддів наголошує на тому, що зазначене питання стосується спору по суті, наслідки можливого висновку про те, що оскаржуване рішення не порушує прав позивачів можуть бути застосовані лише під час вирішення спору по суті, а не у ході розгляду питання забезпечення адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя О.М. Ганечко

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 26.11.2018.