Справа № 520/9596/18
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 листопада 2018 р. № 520/9596/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Зінченко А.В., розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (вул. Київська, буд. 232,м. Барвінкове, Барвінківський район, Харківська область, 64703, код НОМЕР_1) до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (проспект Незалежності, буд. 2,м. Ізюм,Харківська область, 64309, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просить визнати бездіяльності начальника Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за запитом від 22 жовтня 2018 року, а саме: визнати бездіяльності начальника Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за запитом від 22 жовтня 2018 року, а саме: неправомірна відмова в задоволенні запиту на інформацію та інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запиту вача; зобов'язати начальника Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за запитом від 22 жовтня 2018 року, а саме: надати інформацію про його черговість виконання Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі № 820/3229/18 і повідомити позивача, як стягувача, про виділення коштів та періоду виплати пенсії на підставі Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 11 травня 2010 року у справі №2-115/10.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі № 820/3229/18, яке набрало законної сили 03 серпня поточного року, зобов'язано Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області прийняти рішення щодо донарахування і виплати державної та додаткової пенсії позивачу за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року на підставі Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 11 травня 2010 року у справі №2-115/10.

Згідно довідки Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Уз 13876 від 21.09. 2018 року за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі № 820/3229/18 ОСОБА_1 донарахована, але не виплачена державна та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року на підставі Рішення Барвінківсь кого районного суду Харківської області від 11 травня 2010 року у справі №2-115/10 у сумі 16941 грн. 34 коп.

22 жовтня 2018 року відповідно до ст.ст.3,19,20 Закону України «Про доступ до публічної інфор мації» начальнику Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області мною поданий запит: надати інформацію про його черговість виконання Рішення Харківсь кого окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі № 820/3229/18 і повідоми ти позивача, як стягувача, про виділення коштів та періоду виплати пенсії на підставі Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 11 травня 2010 року у справі №2-115/10.

Листом в.о. начальника Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_2 №14972/14-11 від 26.10.2018 року позивача проінформовано, що відповідно виконавчого впровадження, яке надійшло до управління, Вам нарахована заборгованість за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року в розмірі 16941 грн. 34 коп. Виплата буде проведена відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсій, що фінансуються з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649.

У разі незгоди, ОСОБА_1І запропоновано звернутися до вищих органів виконавчої влади або до судових органів для врегулювання викладених у зверненні питань.

Суд вказує, що відповідно до положень ст.19 Основного Закону України органи державної влади та органи місце вого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.32 Основного Закону України кожний громадянин має право знайомитися в органах дер жавної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у во лодінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" та Законом України "Про інформацію"

Так, у відповідності до ст. 1 Закону України "Про інформацію", інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному виг ляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціаль ні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, перед бачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, ін ших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, публічна інформація може бути двох видів: 1) створена в процесі виконання суб'єктами влад них повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) яка знаходиться у воло дінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим За коном.

Одним зі шляхів забезпечення доступу до інформації є її надання за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»),

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб'єктами відно син у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпоряд ники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відпові дальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

У свою чергу, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 цього Закону, розпорядниками інформації для цілей цього За кону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, орга ни місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійсню ють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники ін формації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) сис тематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на ін формацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інфор мації.

Положеннями ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначені вимоги до за питу на інформацію.

Так, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інфор мацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запи тувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпоряд ника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають місти ти стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація на запит надаєть ся безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій доку ментів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копі ювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено випадки, у яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, а саме: 1) розпорядник ін формації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до катего рії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

З положень наведеної вище норми Закону вбачається, що перелік випадків, у яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або ха рактером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»),

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотиво вану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі (ч.ч. 4, 5 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до положень ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отриман ня запиту.

Види та порядок обмеження доступу до інформації передбачено статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", в частині п'ятій якої встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, за значене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини від 29. 06.2004 р., Справа "Жовнер проти України", від 29.06.2004 р., Справа "Півень проти України") свід чить про те, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконан ня остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка дотримується принципу верховенства права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяль ність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право серед іншого оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) на дання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

В порушення вказаних норм законодавства, відповідачем у листі від 26.10.2018 року не надано відповідей на поставлені питання позивача, чим, на думку суду, порушив права та інтереси ОСОБА_1

Прохання позивача в частині зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення не є позовною вимогою і обов'язком суду, враховуючи положення ст. 382 КАС України.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно зясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного звязку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (вул. Київська, буд. 232, м. Барвінкове, Барвінківський район, Харківська область,64703, код НОМЕР_1) до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (проспект Незалежності, буд. 2,м. Ізюм, Харківська область,64309, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати бездіяльность Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за запитом від 22 жовтня 2018 року, а саме щодо неправомірної відмови в задоволенні запиту на інформацію та інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запиту вача.

Зобов'язати начальника Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за запитом від 22 жовтня 2018 року, а саме: надати інформацію про його черговість виконання Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у спра ві № 820/3229/18 і повідомити позивача, як стягувача, про виділення коштів та періоду виплати пенсії на підставі Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 11 травня 2010 року у справі №2-115/10.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.В. Зінченко