Справа № 310/3539/17(2-а/310/121/17)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

28 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 310/3539/17(2-а/310/121/17)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року в адміністративній справі № 310/3539/17 (2-а/310/121/17) (суддя І інстанції - Черткова Н.І.) за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради в Запорізької області про зобов'язання здійснити перерахунок субсидії з урахуванням розміру пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення адміністративного позову, просив зобов'язати відповідача виконати абз. 6 ч. 2 Постанови КМУ № 635 від 08.03.2016 року та призначити йому житлову субсидію за місцем проживання з урахуванням розміру пенсії, починаючи з 01 листопада 2016 року.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він є непрацюючим пенсіонером за віком, але виплата пенсії йому призупинена з 1 березня 2016 року внаслідок припинення статусу внутрішньо переміщеної особи. Разом з тим, вважає, що відсутній зв'язок між статусом внутрішньо переміщеної особи та правом отримувати житлову субсидію на квартиру, в якій він зареєстрований та є її власником з 2002 року, виходячи з розміру пенсії. Вважає, що для розрахунку житлової субсидії можливо взяти розмір пенсії, яка б йому належала до виплати, у разі наявності чинної довідки внутрішньо переміщеної особи.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2018 року апеляційну скаргу повернуто позивачу у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду від 23 січня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Постановою Верховного суду від 19 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2018 року скасовано, справу направлено до апеляційного суду для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

ОСОБА_2 є непрацюючим пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Бердянському управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 20.06.2007 року та довідкою територіального пенсійного органу (а.с. 4, 5).

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 12 вересня 2002 року. (а.с. 68).

1 листопада 2016 року позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради в Запорізької області з заявою про призначення житлової субсидії виходячи з розміру його пенсії (а.с. 54).

Відповідачем надана субсидія з урахуванням середньомісячного сукупного доходу за 2015 рік, а у розрахунку та наданні житлової субсидії з урахуванням розміру пенсії відмовлено.

18 січня 2017 року позивач звернувся із заявою щодо призначення житлової субсидії з урахуванням розміру пенсії (а.с. 53).

Проте, листом відповідача від 31 січня 2017 року №1485 позивача повідомлено про відмову у перерахунку субсидії, у зв'язку з тим, що управління Пенсійного фонду з березня 2016 року не виплачувало йому пенсію, а тому в даному випадку неможливо застосувати пункт 12 Положення «Про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995 року № 848 (в редакції, яка діяла на момент звернення), відповідно до якого, у разі коли на час звернення за призначенням субсидії особа є непрацюючим пенсіонером, який не має інших доходів, крім пенсії, до її середньомісячного сукупного доходу враховується розмір пенсії за місяць, що передує місяцю, з якого призначається субсидія (а.с. 6).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, на яке листом від 3 лютого 2017 року отримав відповідь про правомірність відмови у призначені житлової субсидії з урахуванням розміру пенсії (а.с. 7-8).

Таким чином, з 1 листопада 2016 року до 1 квітня 2017 року позивачу призначена житлова субсидія з урахуванням середньомісячного сукупного доходу.

На теперішній час позивачу відмовлено у наданні житлової субсидії, внаслідок наявності заборгованості за комунальні послуги.

Не погодившись відмовою відповідача у призначені житлової субсидії з урахуванням розміру пенсії, позивач звернувся до суду із позовом.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Однією з найважливіших умов визначеності відносин між людиною і державою є закріплення у статтях 3, 21 Конституції України принципу непорушності прав і свобод людини. Визнаючи людину найвищою соціальною цінністю, Основний Закон України встановлює перелік прав і свобод, гарантує і забезпечує їх захист, у тому числі від порушення з боку держави, її органів та посадових осіб. Зазначені права і свободи визначають міру можливої поведінки людини і громадянина, відображають певні межі цих прав та можливість користуватися благами для задоволення своїх інтересів.

Положеннями Закону України від 05.10.2000 року №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що з метою реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, встановлених Конституцією України, забезпечення потреб людини в матеріальних благах і послугах, держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів, а також надає певній категорії громадян пільги і субсидії, зокрема, у сфері житлово-комунального обслуговування.

З метою спрощення порядку призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 затверджено Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - Положення № 848; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Положення № 848, право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках), в частині оплати ними користування житлом; утримання житла; управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Пунктом 6 Положення № 848 передбачено, що субсидія призначається одній із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб.

Згідно з пунктом 13 зазначеного Положення для нарахування субсидії управління соціального захисту населення самостійно збирає необхідну інформацію (відомості про склад зареєстрованих осіб та забезпеченість громадян житловою площею, відомості про комунальні послуги, відомості про доходи осіб від Державної фіскальної служби, Пенсійного фонду та інших) і протягом десяти днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (непризначення) субсидії.

При цьому, абзацом 8 пункту 12 Положення № 848 передбачено, що у разі коли на час звернення за призначенням субсидії особа є непрацюючим пенсіонером, який не має інших доходів, крім пенсії, до її середньомісячного сукупного доходу враховується розмір пенсії за місяць, що передує місяцю, з якого призначається субсидія.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 18.01.2017 року позивачем було надано до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради в Запорізької області заяву та копію трудової книжки щодо перерахунку житлової субсидії з листопада 2016 року з урахуванням розміру її пенсії.

Разом з тим, позивачу було відмовлено у задоволенні заяви, з чим погодився і суд першої інстанції, у зв'язку з тим, що за інформацією Пенсійного фонду він не отримує пенсію з березня 2016 року, тому здійснити перерахунок субсидії виходячи з розміру однієї пенсії не має можливості. Також, відповідач запропонував позивачу звернутися до Пенсійного фонду у м. Бердянську та надати управлінню довідку нарахованої пенсії за жовтень 2016 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу стала наявність інформації в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб про позбавлення ОСОБА_2 статусу внутрішньо переміщеної особи, що є підставою для припинення соціальних виплат.

Разом з тим, Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду прийнято рішення від 3 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18, яке залишено без змін постановою Великої палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року, стосовно спорів про правомірність припинення виплати пенсії громадянам України які є пенсіонерами та отримують пенсію, призначену відповідно до Закону № 1058-IV, і мають при цьому статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи.

Так, Верховний Суд у зазначеній справі вказав на те, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

У ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду, який є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас Верховний Суд зазначив, що непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Верховний Суд вважав таким, що не ґрунтується на Законі.

Отже, в рішенні у зразковій справі, предметом розгляду якої була правомірність припинення органами ПФУ виплати пенсії позивачу як внутрішньо переміщеній особі, Верховний Суд дійшов висновку, що таке припинення на підставі підзаконних нормативних актів за відсутності відповідної підстави в законі № 1058, є протиправним.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних поноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідях від 13 травня 2016 року № 40/О-4 та 29 грудня 2016 року № 192/О-4, наданих на запити позивача щодо підстав припинення виплати пенсії, орган ПФУ посилався на постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 8 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». (а.с. 50-51).

При цьому відповідач у листі від 31.01.2017 № 1485 посилається на неможливість застосування зазначених вище приписів абзацу 8 пункту 12 Положення № 848 саме з підстав припинення виплати позивачу пенсії.

Суд апеляційної інстанції з цього приводу зазначає, що з огляду на висновки Верховного Суду у зразковій справі та приписи частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» державні органи повинні привести свою правозастосовну діяльність із спірних правовідносин у відповідність до цих висновків, а саме - орган ПФУ поновити виплату позивачу пенсії, а орган праці та соціального захисту населення - застосувати при вирішенні питання про надання позивачу субсидії положення абзацу 8 пункту 12 Положення № 848, тобто розрахувати субсидію з розміру пенсії позивача за жовтень 2016 року, незважаючи на те, чи виплачена така пенсія органом ПФУ фактично. Саме такі дії відповідача на переконання суду будуть свідчити про належне виконання і застосування ним висновків Верховного Суду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 13 Конвенції з прав людини гарантує особі «ефективний засіб правого захисту», який повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що він має право на перерахунок субсидії з 1 листопада 2016 року з урахуванням розміру пенсії за місяць, що передує місяцю, з якого призначається субсидія. При цьому у разі невідновлення виплати пенсії органом ПФУ відповідач повинен застосувати розмір пенсії, яка була нарахована і виплачена позивачу востаннє. Саме це буде ефективним способом захисту прав та інтересів позивача і призведе до поновлення його прав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, його висновки не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного суду України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року у справі № 310/3539/17 (2-а/310/121/17) скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради в Запорізької області призначити ОСОБА_2 житлову субсидію за місцем проживання з урахуванням розміру його пенсії відповідно до абзацу 8 пункту 12 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848, починаючи з 1 листопада 2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень за рахунок бюджетних асигнувань управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради в Запорізької області ().

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко