Справа № 826/15549/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2018 року № 826/15549/18

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., при секретарі судового засідання Острович Е.С., розглянувши у відкритому судовому засідання адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2.

від відповідача: Молодницька І.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві (надалі також - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позивачем та представником позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримано в повному обсязі та зазначено, що відповідачем протиправно та безпідставно відмовлено в оформлені та прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації у зв'язку з існуванням незалежних від позивача причин неотримання документа про його припинення.

Представник відповідач проти заявленого позову заперечував, суду надав письмовий відзив в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши у подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт.Липівці Октябрського району Приморського краю, перебуваючи в громадянстві Російської Федерації та відповідно до рішення ГУ ДМС України в м.Києві в червні 2018 року набув громадянство України за територіальним походженням на підставі ст.8 Закону України «Про громадянство України», а саме у зв'язку із народженням батька на території України до 24.08.1991 року.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов'язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави.

Позивачу, 11.06.2018 року видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2, дійсне до 08.06.2020 року.

13.08.2018 року позивач звернувся із листом до ГУ ДМС України в м.Києві, в якому просить повідомити про час та спосіб подання до ГУ ДМС України в м,Києві декларації про відмову від громадянства Російської Федерації у зв'язку з існуванням незалежних причин неотримання документа про припинення громадянства. Оскільки вартість оформлення припинення громадянства Російської Федерації, перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати в Україні.

Листом ГУ ДМС України в м.Києві від 21.08.2018 року №8001.16.2-23005/80.2-18 повідомлено, що за інформацією наданою Посольством Російської Федерації в Україні, за заяву про вихід з громадянства Російської Федерації справляється консульський збір для заявників - громадян Російської Федерації, у розмірі 1820 гривень; 2184 гривень - для заявників - громадян інших країн та осіб без громадянства.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача в оформленні та прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації, позивач звернувся до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається за територіальним походженням.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Частиною 5 ст.8 Закону України «Про громадянство України» іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов'язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов'язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов'язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні (ч.8 ст.8 Закону України «Про громадянство України»).

Статтею 1 Закону України «Про громадянство України» визначено, що декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Відповідно до п.119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, особам, які набули громадянство України та взяли зобов'язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Як зазначає позивач, на офіційному сайті Посольства Федерації в Україні опубліковано документ «Тарифи консульських зборів Російської Федерації, стягуваних за межами території Російської Федерації» на 2018 рік. З якого вбачається, що для оформлення припинення громадянства Російської Федерації вчиняється дві консульські дії: оформлення заяви про вихід із громадянства Російської Федерації в загальному та у спрощеному порядку, за вчинення якої встановлено збір в розмірі 78 доларів США, або 2184 українських гривень, з яких 65 доларів США (1820 гривень) - консульський збір та 13 доларів США (364 гривні) - збір на відшкодування фактичних витрат та видача довідки про відсутність громадянства Російської Федерації, за вчинення якої встановлено окремий збір в розмірі 78 доларів США, або 2184 українських гривень, з яких 65 доларів США (1820 гривень) - консульський збір та 13 доларів США (364 гривні) - збір на відшкодування фактичних витрат.

Тобто, загальна суму витрат пов'язаних з оформленням документів щодо припинення громадянства Російської Федерації складає 156 доларів США (4368 гривень).

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», мінімальна заробітна плата на 2018 рік, починаючи з 1 січня у місячному розмірі становить 3723 грн.

В свою чергу, згідно ст. 1 Закону України «Про громадянство України» визначено, що «…або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України».

Таким чином, вартість припинення громадянства Російської Федерації перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом України, який складає 1861,50грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачеві у прийнятті декларації про відмову від громадянства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві щодо відмови у прийнятті від ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, декларації про відмову від громадянства Російської Федерації у зв'язку з існуванням незалежних від нього причин неотримання документа про його припинення.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в м.Києві прийняти від ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації у зв'язку з існуванням незалежних від нього причин неотримання документа про його припинення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) понесені витрати зі сплати судового збору за рахунок Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві () у розмірі 1409,60грн.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій

Повний текст рішення складено 22.11.2018року.