Справа № 464/3377/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №464/3377/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,

представника відповідача Кузів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, Служби у справах дітей Львівської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Центру надання адміністративних послуг Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (далі - ЦНАП Сихівської РА ЛМР, відповідач 1), Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Сихівська РА, відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, Служби у справах дітей Львівської міської ради (далі - Служба у справах дітей, третя особа) враховуючи уточнення позовних вимог, просить:

- скасувати рішення Сихівської РА ЛМР від 01.06.2018 року про відмову у здійсненні реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Сихівську РА ЛМР здійснити реєстрацію місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою - АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зверталася до відповідача із письмовою заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої дитини - сина ОСОБА_3. Однак, отримала відмову у такій реєстрації відповідно до п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, у зв'язку з відсутністю згоди батька. Позивач зазначила, що відмова у реєстрації місця проживання прийнята без дотримання справедливого балансу між обмеженнями, встановленими підзаконними нормативними актами, суперечить інтересам її сина та суттєво обмежує його права та свободи. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 18.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 17.08.2018 року у справі №464/3377/18 вказану справу за підсудністю передано на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді від 05.09.2018 року прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 30.10.2018 залучено співвідповідача у справі - Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради.

Позивач в судове засідання від 27.11.2018 року не прибула. 09.10.2018 року подала через канцелярію суду клопотання за вх. № 31846, в якому просила позовні вимоги задовольнити повністю та проводити розгляд справи без участі позивача.

Представник відповідача ЦНАП Сихівської РА ЛМР в судове засідання не прибув, причин неявки та відношення до позову суду не повідомив. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки.

Представник відповідача Сихівської РА ЛМР в судовому засіданні проти позову заперечила та просила відмовити. Свою позицію висвітлила у відзиві на позов. Представник зазначила, що батьки ОСОБА_3 зареєстровані за різними адресами. До заяви ОСОБА_2 від 31.05.2018 про реєстрацію дитини не долучено згоди батька, як цього вимагають Правила реєстрації місця проживання ОСОБА_3 Факт відсутності згоди батька позивач не оспорює. Крім того, позивач не надала доказів, які б давали змогу оцінити відношення батька до вирішенні питання місця реєстрації дитини. Таким чином, представник відповідача наголосила, що Сихівська РА приймаючи рішення про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 діяла на підставі, в межах, та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув. 09.10.2018 року подав через канцелярію суду клопотання за вх. № 31847, в якому просив проводити розгляд справи без участі позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з таких підстав.

Суд встановив, що 13.07.2012 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 5.

21.12.2012 року у подружжя народився син - ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_2.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.09.2015 року у справі №464/70008/15-ц шлюб між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано.

За взаємною згодою з батьком - ОСОБА_4, син проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки з дня народження син не був зареєстрований за місцем проживання, позивач 31.05.2018 року звернулася до Сихівської РА ЛМР через ЦНАП Сихівської РА ЛМР із заявою про реєстрацію малолітнього сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, 01.06.2018 року рішенням Сихівської РА позивачу було відмовлено у проведенні реєстрації місця проживання її сина, покликаючись на п. 18 Правил реєстрації місця проживання, а саме у зв'язку з відсутністю згоди іншого з батьків.

Не погоджуючись з відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступного.

Згідно статті 7 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина з моменту народження має право на ім'я та громадянство. Місце і порядок реєстрації народження дитини визначаються сімейним законодавством, реєстрацію актів цивільного стану, а підстави і порядок набуття та зміни громадянства визначаються Законом України "Про громадянство України", іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У відповідності до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до п.2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року № 1077, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг, до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму, або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

Пунктом 2.3 Порядку № 1077 встановлено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14 - річного віку подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.

Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 "Про затвердження правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до єдиного державного демографічного реєстру", також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Як встановив суд, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.09.2015 року у справі №464/7008/15-ц шлюб позивачки з ОСОБА_4 було розірвано.

Питання визначення місця проживання сина судом та іншими органами не вирішувалося, оскільки жодного спору щодо місця проживання дитини не було.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір'ю дитини, щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено.

Позивачка проживає разом з своїм сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач наголосила, що після розлучення з ОСОБА_5 жодних суперечок щодо місця проживання сина не було. З взаємною згодою син залишився проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

За викладених обставин, суд вважає, що відмова у реєстрації місця проживання малолітнього сина позивачки за місцем її проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію прав, гарантованих Конституцією України та законами України, зокрема, права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров'я та соціальний захист.

Слід також врахувати, що відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоди на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 3 Конвенції "Про права дитини" (схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року №44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", згідно якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки та громадської безпеки тощо.

Згідно п.5 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

Таким чином, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач по справі, відмовляючи у здійсненні реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його матері - позивача, хоча й діяв на підставі чинного законодавства України, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений пунктом 18 Правил №207, однак, без урахування усіх обставин справи, які є об'єктивними, та інтересів малолітньої дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дітей та Закону України "Про охорону дитинства".

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки оскаржуване рішення відповідача у спірних відносинах прийняте без дотримання справедливого балансу між обмеженнями, встановленими підзаконними нормативними актами, якими в даному випадку є Правила №207, і необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів малолітньої дитини, тому таке рішення не може визнаватись правомірним та достатньо вказує на наявність підстав для його скасування.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на наведені вище обставини, та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку визнати протиправною та скасувати відмову Сихівської РА від 01.06.2018 року у реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1, та вирішив зобов'язати відповідача - Сихівську РА ЛМР здійснити реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 01.06.2018 року про відмову у здійсненні реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (, місцезнаходження: 79049, м.Львів, пр - т Червоної Калини, 66) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 79018, АДРЕСА_1) 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 листопада 2018 року.

Суддя Сакалош В.М.