Справа № 815/560/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/560/18

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі за позовом першого заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за участю третьої особи на стороні позивача - Державної служби з безпеки на наземному транспорті (Укртрансбезпека), про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 41 791,95 грн.,

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Перший заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача - Державна служба України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансбезпека) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 41791,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до Херсонської місцевої прокуратури надійшла інформація з Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки щодо виявлених фактів перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів та наявної заборгованості за перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України, без дозволу виданого Державтоінспекцією або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Так, 01.09.2017 року посадовими особами Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки виявлений факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень вантажним автомобілем, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, а тому позивач вважає, що з відповідача має бути стягнута в судовому порядку плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, яку він не сплатив в добровільному порядку.

Відповідач позов не визнав з тих підстав, що транспортний засіб марки «Volvo FN 12», реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом марки «SCHMITZ SCF 24G», реєстраційний номер НОМЕР_2 перебуває в оренді (на праві користування) у ФОП ОСОБА_3 згідно договору оренди вантажних автомобілів №00135 від 25.08.2017 року, а водій ОСОБА_4 у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як станом на 01.09.2017 року, так і на момент подання позову, не перебував. Крім того, наявною в матеріалах справи товарно-транспортною накладною №005367 від 01.09.2017 року підтверджується, що перевізником виступає саме ФОП ОСОБА_3, а тому відповідач не повинен та не може нести відповідальність за результати діяльності іншої особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у задоволенні позову першого заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави відмовлено у повному обсязі.

На вказане рішення від 15.03.2018 р. заступником прокурора Херсонської області подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати зазначене рішення Одеського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги доводи відповідача про те, що він є власником транспортного засобу, але не є автомобільним перевізником у розумінні ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та не може нести відповідальність за автомобільного перевізника, на підтвердження чого ним було надано товарно-транспортну накладну від 01.09.2017 р., відповідно до якої перевізником виступає ФОП ОСОБА_3, а транспортний засіб «Volvo FN 12», реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом марки «SCHMITZ SCF 24G», реєстраційний номер НОМЕР_2, перебуває в оренді (на праві користування) у ФОП ОСОБА_3 на підставі договору від 25.08.2017 р., а також вказано, що водій ОСОБА_5 у трудових відносинах з відповідачем не перебував.

При цьому апелянт зазначає, що відповідно до матеріалів габаритно-вагового контролю вбачається, що про наявність договору оренди від 25.08.2017 р. водій ОСОБА_5 інспектора при проведенні контролю не повідомив і такого документа для огляду не надавав, а надав лише накладну №005367 від 01.09.2017 р.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 здійснює такі види діяльності за КВЕД: 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення. Разом з тим, такою діяльністю за КВЕД 77.12 як надання в оренду вантажних автомобілів відповідач не займається, а тому не мав права надавати вказаний автомобіль в оренду саме як фізична особа-підприємець, тобто в межах своєї господарської діяльності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року в у справі №815/560/18 скасувати та прийняти у справі нову постанову, якою закрити провадження у справі, з огляду на наступне.

Посадовими особами Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки 1 вересня 2017 року на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 203 км проведений габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки Volvo FN 12, реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом марки SCHMITZ SCF 24G, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2.

Результати габаритно-вагового контролю транспортного засобу оформлені довідкою №0016196 від 01.09.2017 року (аркуш справи 20), актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0000343 від 01.09.2017 року (аркуш справи 19) та фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 розрахована плата за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1375,50 євро (41791,95 грн.), що оформлено відповідним розрахунком №69317 від 01.09.2017 року.

01.09.2017 року посадовими особами Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки складений Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, у якому встановлено надання вантажним автомобілем марки Volvo FN 12, реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом марки SCHMITZ SCF 24G, реєстраційний номер НОМЕР_2 послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: за відсутності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними органами у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, що є порушенням вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Крім того, водій автомобілю здійснював перевезення вантажу (пшениця) з Херсонської області до м. Одеси із перевищенням осьових навантажень.

Згідно із ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень обов'язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається.

Укртрансбезпека здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Між тим, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Наведене узгоджується з положеннями ст. 2, 4, 19 КАС України, якими закріплюється завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справи, необхідно брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається із матеріалів справи прокурор звернувся з адміністративним позовом в інтересах держави (Державна служба України з безпеки на транспорті) до ФОП ОСОБА_2 про стягнення плати за проїзд на користь держави.

Відповідно до пп. 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Тобто, Укртрансбезпека виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

При цьому, повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

Разом з тим, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобам є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Відповідно до вимог ч.4 ст.50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У зазначеній процесуальній нормі наведено вичерпний перелік випадків, у яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень. До компетенції адміністративний судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, у яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи-підприємці, в чітко визначених законами України випадках.

Проте, ані Конституцією України, ані законами України позивача не наділено правом звернення саме до адміністративного суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

В іншому випадку, спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі й на користь держави) носять приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.06.2018 р. у справі №820/1203/17

Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм та суб'єктний склад сторін свідчить про те, що спір за позовом прокурора в інтересах держави до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за участю третьої особи на стороні позивача - Державної служби з безпеки на наземному транспорті (Укртрансбезпека), про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 41 791,95 грн. в дохід Державного бюджету України підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо стягнення коштів.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що зазначена справа не належить до юрисдикції адміністративних судів та вважає за необхідне рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року в у справі №815/560/18 скасувати та прийняти у справі нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Також колегія суддів вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що цей спір слід розглянути в порядку господарського судочинства.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 238, 308; 311; 315; 319; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року в у справі №815/560/18 скасувати, прийняти у справі нову постанову, якою закрити провадження.

Роз'яснити, що цей спір слід розглянути в порядку господарського судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.