Справа № 826/15462/17
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2018 у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про застосування заходів реагування,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» в Голосіївському районі міста Києва () за адресою: вулиця Святошинська, 31 у Святошинському районі міста Києва, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, шляхом опечатування (опломбування) та відімкнення від джерел живлення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2018 позов задоволено.

Застосовано заходи реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» в Голосіївському районі міста Києва за адресою: вулиця Святошинська, 31 у Святошинському районі міста Києва, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, шляхом опечатування (опломбування) та відімкнення від джерел живлення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин справи, та порушення норм матеріального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано та не досліджено доказів щодо усунення виявлених порушень та відсутності загрози життю та здоров'ю людей, яка могла б бути підставою для застосування вказаних заходів реагування.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу від 27.10.2017 № 375 та посвідчення на проведення перевірки від 31.10.2017 №323 посадовими особами Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві проведено позапланову перевірку щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки ТОВ «Делівері», розташованого за адресою: вул. Святошинська, 32 у Святошинському районі у м. Києві, за результатами якої складено Акт від 14.11.2017 №156, яким виявлено, що ТОВ «Делівері» експлуатується приміщення з порушенням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, а саме:

пункту 1.8 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні (далі - НАПБ А.01-001-2014) - дозволяється експлуатація та улаштування тимчасових електромереж;

пункту 1.6 розділу IV НАПБ А.01-001-2014 - з'єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів не виконане за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів;

пункту 1.18 розділу IV НАПБ А.01-001-2014 - електросвітильники в приміщеннях складу не обладнані захисними плафонами;

пункту 1.12 розділу IV НАПБ А.01-001-2014 - електрична проводка в приміщенні операторів прокладена по горючим конструкціям;

пункту 1.15 розділу IV НАПБ А.01-001-2014 - для загального відключення силових та освітлювальних мереж складських приміщень не передбачено встановлення апаратів відключення (вимикачів) поза межами (ззовні) вказаних приміщень на негорючих стінах (перегородках) або на окремих опорах;

пункту 2.4 розділу IІІ НАПБ А.01-001-2014 - клас вогнестійкості проходок електричних кабелів та інженерного обладнання будинків через огороджувальні конструкції з нормованою межею вогнестійкості не відповідає нормованій межі вогнестійкості цієї огороджувальної конструкції за ознаками Е (показник втрати цілісності) та І (показник втрати теплоізольовальної спроможності);

пункту 1.14 Розділу IV НАПБ А.01-001-2014 - для опалення приміщень операторів застосовуються прилади із відкритими нагрівальними елементами;

пункту 1.12 розділу IV НАПБ А.01-001-2014 - не надані акти проведення схованих робіт на прокладання електропроводки за підвісними стелями (адміністративно-офісні приміщення);

пункту 1.16 розділу IV НАПБ А.01-001-2014 - електрощити, групові електрощитки не оснащені схемою підключення споживачів з пояснювальними написами і вказаним значенням номінального струму апарата захисту;

пункту 1.20 розділу IV НАПБ А.01-001-2014 - не проведені замір опору ізоляції електричних мереж та електроустановок;

пункту 1.2 розділу V НАПБ А.01-001-2014 - приміщення не обладнані автоматичною системою пожежогасіння з виводом сигналу на пульт централізованого пожежного спостереження відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту»;

пункту 9.1 розділу VI НАПБ А.01-001-2014 - в складському приміщенні ширина проходів між штабелями менше 1 метру;

пункту 9.1 розділу VI НАПБ А.01-001-2014 - в складському приміщенні ширина проходів та місця штабельного зберігання не позначені обмежувальними лініями, нанесеними на підлозі, які добре видно;

пункту 9.1 розділу VI НАПБ А.01-001-2014 - по середині складу не влаштовано поздовжній прохід не менше 2м завширшки;

пункту 9.1 розділу VI НАПБ А.01-001-2014 - в складському приміщенні ширина проходів між стінами та штабелями менше 0,8 метру;

пункту 9.1 розділу VI НАПБ А.01-001-2014 - допускається спільне зберігання в одній секції з автомобільною гумою інших товарів і матеріалів, незалежно від однорідності застосовуваних вогнегасних речовин;

пункту 9.1 розділу VI НАПБ А.01-001-2014 - у складських приміщеннях допускається розміщення приміщень комірників, тощо;

пункту 2.9 розділу III НАПБ А.01-001-2014 - для приміщень складського призначення не визначена категорія щодо вибухопожежної та пожежної небезпеки, написи про такі відомості не розміщені на вхідних дверях ззовні та усередині таких приміщень;

пункту 2.37 розділу III НАПБ А.01-001-2014 - на перепадах висот шляхів евакуації з приміщень операторів влаштовано поріг;

пункту 3.17 розділу V НАПБ А.01-001-2014 - не проведено технічне обслуговування вогнегасників;

пункту 3.10 розділу V НАПБ А.01-001-2014 - не всі переносні вогнегасники розміщено шляхом навішування на вертикальні конструкції на висоті не більше 1,5 м від рівня підлоги до нижнього торця вогнегасника і на відстані від дверей, достатній для їх повного відчинення;

пункту 3.10 розділу V НАПБ А.01-001-2014 - для зазначення місцезнаходження первинних засобів пожежогасіння відсутні вказівні знаки згідно с ДСТУ ISO 6309:2007 «Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір». ГОСТ 12.4.026-76 «ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности»;

пункту 2.2 розділу V НАПБ А.01-001-2014 - пожежні крани не перевірені на працездатність шляхом пуску води з реєстрацією результатів у журналі обліку технічного обслуговування. Перевірки необхідно виконувати не рідше одного разу на шість місяців;

пункту 3.11 розділу V НАПБ А.01-001-2014 - пожежні щити не доукомплектовані протипожежним інвентарем згідно норм належності;

пункту 3 розділу ІІ НАПБ А.01-001-2014 - на об'єкті відповідним документом (наказом, інструкцією тощо) не встановлений протипожежний режим;

пункту 4 розділу ІІ НАПБ А.01-001-2014 - для кожного приміщення об'єкта не розроблені та не затверджені керівником об'єкта або уповноваженою ним посадовою особою інструкції про заходи пожежної безпеки;

пункту 7 розділу ІІ НАПБ А.01-001-2014 - у приміщеннях на видимих місцях біля телефонів не вивішені таблички із зазначенням номера телефону для виклику пожежно-рятувальних підрозділів;

пункту 8 розділу ІІ НАПБ А.01-001-2014 - приміщення не забезпечені відповідними знаками безпеки. Знаки безпеки, їх кількість, а також місця їх встановлення повинні відповідати ДСТУ 180 6309:2007 «Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір» (ISO 6309:1987, IDT) та ГОСТ 12.4.026-76 «ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности»;

пункту 16 розділу ІІ НАПБ А.01-001-2014 - посадові особи не пройшли навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 444 «Про затвердження Порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях»;

пункту 20 розділу ІІ НАПБ А.01-001-2014 - з працівниками не проводяться інструктажі з питань пожежної безпеки;

статтю 57 Кодексу цивільного захисту України - приміщення суб'єкта господарювання експлуатуються без декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань пожежної безпеки.

Виявлені в Акті перевірки порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що виявлені порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що зафіксовані в Акті перевірки, на час розгляду справи відповідачем повністю не усунуті, належних та допустимих доказів щодо усунення виявлених порушень відповідачем не надано, а отже позовні вимоги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 64 Кодексу цивільного захисту України від 02.10.2012 №5403-VI (далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (частина 2 статті 64 Кодексу цивільного захисту України).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента України від 16.01.2013 №20/2013, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України.

ДСНС України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності (абзац 2 пункту 1 Положення №20/2013).

У пункті 3 вказаного Положення визначено, що основними завданнями ДСНС України, зокрема, є здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, за діяльністю аварійно-рятувальних служб.

Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417 затверджено Правила пожежної безпеки в Україні, які є обов'язковими для виконання суб'єктами господарювання, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування (далі - підприємства), громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах.

Вказані Правила встановлюють загальні вимоги з пожежної безпеки до будівель, споруд різного призначення та прилеглих до них територій, іншого нерухомого майна, обладнання, устаткування, що експлуатуються, будівельних майданчиків, а також під час проведення робіт з будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, технічного переоснащення будівель та споруд.

Згідно пунктів 1, 2, 3 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, діяльність із забезпечення пожежної безпеки є складовою виробничої та іншої діяльності посадових осіб і працівників підприємств та об'єктів.

Керівник підприємства повинен визначити обов'язки посадових осіб щодо забезпечення пожежної безпеки, призначити відповідальних за пожежну безпеку окремих будівель, споруд, приміщень, дільниць, технологічного та інженерного устаткування, а також за утримання й експлуатацію засобів протипожежного захисту.

Обов'язки щодо забезпечення пожежної безпеки, утримання та експлуатації засобів протипожежного захисту передбачаються у посадових інструкціях, обов'язках, положеннях про підрозділ.

На кожному об'єкті відповідним документом (наказом, інструкцією тощо) повинен бути встановлений протипожежний режим.

Відповідно до пункту 6 розділу І Правил пожежної безпеки в Україні у разі передачі в оренду цілісного майнового комплексу або окремих його частин, приміщень, інших об'єктів за домовленістю сторін цивільно-правового договору визначаються права та обов'язки орендаря та орендодавця щодо забезпечення пожежної безпеки та відповідальності за порушення вимог пожежної безпеки на об'єкті оренди.

В контекст наведеного колегія суддів вказує, що забезпечення пожежної безпеки підприємств, установ, організацій покладається на їх керівників та уповноважених керівниками осіб, а також орендарів, обов'язки яких щодо дотримання правил пожежної безпеки повинні бути узгоджені умовами договору.

Всі перелічені порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, зазначені в Акті перевірки, призводять до загрози життю та здоров'ю людей у випадку виникнення пожежі.

Суд першої інстанції вказав, що станом на 10.04.2018, переважна кількість порушень, зафіксованих в Акті перевірки, відповідачем усунуто, у зв'язку з чим останнім надіслано на адресу позивача лист з метою проведення повторної перевірки. Водночас, надано суду докази усунення вище вказаних порушень.

В той же час, суд першої інстанції правомірно вказав про слушність зауважень представника позивача щодо не усунутих порушень, які створюють загрозу життю та здоров'ю людей, а саме:

- приміщення не обладнані системою протипожежного захисту з виводом сигналу на пульт централізованого пожежного спостереження відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту» - у разі невиконання цієї вимоги збільшується час виявлення та гасіння пожежі та оповіщення людей, що може призвести до загрози життю та здоров'ю людей та завдати значних матеріальних збитків;

- у складському приміщенні розміщені приміщення комірників - сприяє швидкому розповсюдженню пожежі та перешкоджає швидкій і безпечній евакуації людей, що може призвести до загибелі;

- пожежні крани не перевірені на працездатність шляхом пуску води з реєстрацією результатів у журналі обліку технічного обслуговування. Перевірки необхідно виконувати не рідше одного разу на шість місяців - перешкоджає швидкому реагуванню та ліквідацію пожежі, що може призвести до загибелі людей.

В частині пояснень відповідача з приводу виконання порушення передбаченого пунктом 1.2 Розділу V НАПБ А.01-001-2014 шляхом укладання договорів про монтаж та пусконалагоджувальні роботи системи оповіщення та передачі сигналу на центральний пункт прийому та оплату зазначеної послуги, то вони вірно не прийняті до уваги судом першої інстанції, як належний доказ усунення порушення, у зв'язку з тим, що дані дії не зменшують час виявлення та гасіння пожежі та оповіщення людей, що може призвести до загрози життю та здоров'ю людей та завдати значних матеріальних збитків.

Щодо пункту 9.1 Розділу VІ НАПБ А.01-001-2014, яким у складських приміщеннях дозволяється розміщувати лише робочі місця комірників (обліковців, відбракувальників, товарознавців) з обгородженням їх заскленими перегородками з негорючих матеріалів заввишки не менше 1,8 м, які не повинні перешкоджати евакуації людей та матеріальних цінностей, відповідачем під час розгляду справи в Окружному адміністративному суді міста Києва не надано підтверджуючих доказів про виконання зазначеного пункту, а посилання апелянта щодо неправомірності врахування такого порушення є необґрунтованими, оскільки факт його усунення не спростовано належними доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України, у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров'ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Положеннями частини 1 статті 70 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є, зокрема, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб'єктів господарювання.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду (частина 2 статті 70 Кодексу цивільного захисту України).

Відтак, застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) є необхідним оперативним та превентивним способом впливу на порушника з метою усунення існування загрози життю та здоров'ю людей, а Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, як орган, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, правомірно звернувся до суду із позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення експлуатації приміщень ТОВ «Делівері», який задоволений судом першої інстанції за наявності достатніх підстав.

Стосовно доводів апелянта про усунення більшості порушень та відсутності підстав для застосування вказаних заходів реагування, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення суду, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги належно з'ясував обставини справи та правомірно застосував норми матеріального права, що апелянтом не спростовано у передбаченому законом порядку.

В той же час, суд апеляційної інстанції вказує на те, що застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень є тимчасовим заходом, який направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об'єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров'ю людей.

Разом з тим, приписами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 1726-VIII від 03.11.2016 передбачено, що виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб'єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Відтак, ТОВ «Делівері» не позбавлено можливості у встановленому порядку звернутися з заявою про скасування заходів реагування, застосованих рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2018 після усунення всіх виявлених порушень у сферах техногенної та пожежної безпеки.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правомірність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яким зазначено про обґрунтованість позовних вимог Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 26.11.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук