Справа № 808/2121/18
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

24 жовтня 2018 року м. Дніпросправа № 808/2121/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року (суддя у інстанції Лазаренко М.С., повний текст рішення складено 13.08.2018 року)

у справі №808/2121/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

"06" червня 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в якому просив

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористану позивачем відпустку, у кількості 36 днів;

- стягнути з відповідача грошову компенсацію за 19 діб невикористаної відпустки на користь позивача;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану відпустку по день прийняття рішення суду;

- стягнути з відповідача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні належних позивачу виплат по день прийняття рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 березня 2018 року позивача було звільнено зі служби в поліції, проте, відповідачем при звільненні безпідставно не виплачено компенсацію за невикористані позивачем 19 діб відпустки за 2017 рік, а також не здійснено виплату у день звільнення усіх належних позивачу сум, а саме компенсації за 7 діб відпустки за 2018 рік та одноразової грошової допомоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 р. у справі № 808/2121/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо затримки у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану відпустку.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2018 по 29.03.2018 в розмірі 4914,70 грн. (чотири тисячі девятсот чотирнадцять гривень 70 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 р. у справі № 808/2121/18, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Запорізькій області щодо не здійснення компенсації за 19 діб невикористаної ним відпустки, та прийняти нове рішення про стягнення з ГУНП в Запорізькій області грошової компенсації за 19 діб невикористаної ним відпустки, визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Запорізькій області щодо затримки компенсації за невикористану відпустку по день прийняття рішення суду, стягнути з ГУНП в Запорізькій області середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні належних йому виплат по день прийняття рішення суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках. За позицією позивача, вимоги ч.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» та п.8 розділу III Порядку №260, якими передбачена виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, слід розуміти як право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

Не погодившись з судовим рішенням з апеляційною скаргою до суду звернулось Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ГУНП в Запорізькій області на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2018 по 29.03.2018 в розмірі 4914,70 грн., та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Заявник вказує на те, що відповідачем було вжито всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов'язання, що свідчить про відсутність в його діях вини, однак, вказаному факту судом першої інстанції не було надало належної правової оцінки. Крім цього, заявник вказує на необґрунтованість висновків суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на те, що середнє грошове забезпечення не є коштами, які належать позивачу від відповідача, оскільки не є складовими грошового забезпечення поліцейських, які виплачуються в день звільнення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника ГУНП в Запорізькій області від 14.03.2018 №93 о/с звільнено зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) майора поліції ОСОБА_1 (0085432), оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку ГУНП, з 15 березня 2018 року.

Крім того, наказом ГУНП в Запорізькій області від 14.03.2018 №93 о/с наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 07 діб невикористаної чергової відпустки за 2018 рік.

З наданої до матеріалів справи довідки ГУНП в Запорізькій області від 16.04.2018 №124-М/05/12-2018 встановлено, що за 15 днів березня 2018 року позивачу нараховано грошове забезпечення у сумі 5354,28 грн., виплачено 5220,42 грн. 30.03.2018; одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 84252,96 гривень виплачено 28.03.2018; компенсацію за 7 днів невикористаної відпустки за 2018 рік у сумі 2457,38 виплачено 30.03.2018 (а.с.15).

Компенсацію за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2017 рік у розмірі 19 діб позивачу виплачено не було.

Позивач, не погодившись з правомірністю невиплати грошової компенсації за невикористану відпустку за 2017 рік, правомірністю виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за 7 днів відпустки за 2018 рік не у день звільнення, звернувся з даним позовом до суду.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог, з яким погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-19 (Закон №580) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

При цьому, ст. 60 Закону №580 визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно ст. 67 Закону №580 зарахування поліцейських наказами по особовому складу в розпорядження органів поліції для подальшого проходження служби під керівництвом посадових осіб, уповноважених призначати на посади поліцейських, допускається у разі: звільнення поліцейського з посади у зв'язку з виконанням дисциплінарного стягнення або виконанням висновку поліцейської комісії про невідповідність займаній посаді, якщо до кінця визначеного строку виконання дисциплінарного стягнення або протягом десяти днів з дня ухвалення висновку про службову невідповідність не вирішено питання про подальше проходження ним служби.

Поліцейські звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами керівників, уповноважених призначати на такі посади.

Поліцейський, якого звільнено з посади і зараховано в розпорядження, вважається таким, що перебуває в розпорядженні відповідного органу (установи, закладу), з дня, що настає за днем звільнення з посади, до дня, з якого він почав виконувати обов'язки за новою посадою, на яку його призначено, або до дня зарахування в розпорядження іншого органу (закладу, установи) поліції для подальшого проходження там служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 70 Закону №580 за особою, відстороненою від виконання службових обов'язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.

При цьому, грошове забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм виплати грошового забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження врегульовано Порядком №623.

Підпунктом 1 п. 2 Порядку №623 встановлено, що грошове забезпечення виплачується у разі: звільнення поліцейського з посади у зв'язку з виконанням дисциплінарного стягнення або висновку поліцейської комісії про невідповідність займаній посаді, якщо до закінчення визначеного строку виконання дисциплінарного стягнення або протягом десяти днів з дати ухвалення висновку про службову невідповідність не вирішено питання про подальше проходження ним служби, - в розмірі, установленому за посадою, яку займав поліцейський до дати зарахування в розпорядження з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби в поліції.

Крім того, згідно з п. 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішні з справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (Порядок №260), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат (п. 6 розділу І Порядку №260).

Відповідно до п. 7 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Пунктом 8 розділу І Порядку №260 визначено, що за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Також, відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

При звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні чергової відпустки.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260), які визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Виходячи з положень наведених норм, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що обов'язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення.

Судом встановлено, що в наказі про звільнення від 14.03.2018 №93 о/с було визначено, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за 07 діб невикористаної відпустки за 2018 рік, відомості про виплату компенсації за 2017 рік в наказі відсутні.

У встановленому порядку наказ про звільнення від 14.03.2018 №93 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим відділом проводиться виплата коштів, позивачем оскаржено не було, доказів протилежного суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про не допущення відповідачем у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку за 2017 рік, оскільки відповідачем в наказі про звільнення позивача було визначено кількість днів невикористаної відпустки за які повинна бути виплачена компенсація (7 діб за 2018 рік) і відомостей про виплату компенсації за 2017 рік наказ не містить, а позивач в свою чергу з таким наказом погодився та його не оскаржив.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану відпустку є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку №260.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України «Про Національну поліцію», постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року, які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування у спірних правовідносинах норм статті 116 та 117 КЗпПУ як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 01.03.2018 у справах №806/1899/17, 806/1551/17.

Так ст. 116,117 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Враховуючи те, що остаточний розрахунок на користь позивача ГУ НП у Запоріькій області здійснено 30.03.2018 року, замість 15.03.2018 (останній день служби), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 14 календарних днів з 16.03.2018 року по 29.03.2018 року.

Таким чином, встановивши те, що остаточний розрахунок з позивачем проведено не у день звільнення, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на обов'язок відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, у розмірі 4914,70 грн. виходячи із середньоденного розміру грошового забезпечення (351,05грн.) та кількості днів затримки розрахунку (14 днів).

Як вбачається з апеляційної скарги відповідач не заперечує правильність визначення судом першої інстанції розміру середнього заробітку.

В апеляційній скарзі відповідач фактично посилається на те, що в його діях відсутня вина щодо несвоєчасного розрахунку з позивачем, що виключає можливість застосування до нього наслідків, передбачених ст..117 КЗпП України. Таку позицію відповідач обґрунтовує тим, що несвоєчасність здійснення остаточного розрахунку з позивачем пов'язана з особливостями бюджетного фінансування ГУПН та необхідністю здійснення замовлення та отримання коштів від центрального органу виконавчої влади - Національної поліції України, що потребує певного часу. Такі аргументи відповідача, на думку суду апеляційної інстанції, не можуть виправдувати порушення права позивача на остаточний розрахунок у день звільнення, при цьому, питання щодо специфіки бюджетного фінансування ГУНП, є питанням відповідача, який і був зобов'язаний їх врахувати при звільненні позивача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 р. у справі № 808/2121/18 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 р. у справі № 808/2121/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, э остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя В.А. Шальєва