Справа № 160/7953/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Справа № 160/7953/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд. у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення, відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -
24.10.2018 р. ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі відповідач) в якій просить:
- визнати неправомірним рішення Комісії з питань підтвердження стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №11 від 02.08.2018 р.;
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні пільгової пенсії з 13.07.2018 р.;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 13.07.2018 р. згідно поданої заяви та доданих документів із врахуванням періодів роботи з 05.08.1981 р. по 09.11.1981 р. та з 02.01.1984 р. по 21.12.1998 р. на посаді тракториста, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовної заяви вказано, що відповідачем без достатніх на то підстав, не зараховано періоди роботи на посаді тракториста до пільгового стажу для призначення пенсії.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/7953/18 передана судді Віхровій В.С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 р. адміністративний позов прийнято до провадження та відкрито спрощене провадження без виклику сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Враховуючи положення ч.4 вказаної статі, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи № 160/7953/18 у спрощеному провадженні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом пятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
08.11.2018 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого відповідає змісту оскаржуваного рішення Комісії з питань підтвердження стажу. Також, на вимогу суду надано копію пенсійної справи ОСОБА_1
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 13.07.2018 р. позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. До заяви надано копії трудової книжки, архівні довідки трудового архіву Синельниківської районної ради про підтвердження роботи на посаді тракториста №Т-81, Т-72, Т-73, Т-74, Т-75, історична довідка, рішення Синельниківського міськрайонного суду від 23.05.2018 р. у справі №191/1182/18.
За результатами розгляду вказаного пакету документів, 02.08.2018 р. Комісія з питань підтвердження стажу при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняла рішення про підтвердження періодів роботи з 02.01.1984 р. по 31.12.1988 р., з 01.01.1990 р. по 31.12.1990 р. для зарахування до пільгового стажу, відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У рішенні вказано, що в трудовій книжці заявника відсутні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме не зазначено про безпосередню зайнятість на виробництві сільськогосподарської продукції; в архівних довідках за 1995, 1997, 1998 р. не зазначені посада та кількість відпрацьованих днів.
Таким чином, спірною обставиною в даному випадку є не зарахування до пільгового стажу для призначення пенсії позивача періодів з 05.08.1981 р. по 09.11.1981 р., з 02.01.1984 р. по 21.12.1998 р. у звязку із відсутністю у відповідача необхідних відомостей.
Вирішуючи справу по суті, в контексті встановлених обставин, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.
Згідно ч. 5 вказаної статті у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 (надалі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. 4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 отримав освіту тракториста-машиніста широкого профілю з кваліфікацією слюсаря з ремонту сільськогосподарської техніки (диплом В №569537 від 23.07.1981 р.).
Має посвідчення тракториста-машиніста серії АК №049640.
Згідно записів у трудовий книжці ОСОБА_1 працював на посаді тракториста у період з 05.08.1981 р. по 09.11.1981 р., з 02.01.1984 р. по 21.12.1998 р. в радгоспі «Вперед» Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (перереєстровано в колективне сільськогосподарське підприємство «Вперед» згідно розпорядження голови Синельниківської РДА від 04.09.1995 р. №47-р, правонаступником якого було Товариство з обмеженою відповідальністю «Східне»).
Відповідно до архівних довідок від 12.02.2018 р. №Т-72, Т-73, Т-74, Т-75 позивач займав посаду тракториста/механізатора у радгоспі «Вперед» Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області з січня 1984 р. по грудень 1998 р. включно.
Згідно архівної довідки №81 від 13.02.2018 р. позивача згідно наказу №133-К з 05.08.1981 р. прийнято на постійну роботу на посаду тракторист-машиніст у відділ №1 радгоспу «Вперед» Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області: згідно наказу №170-К від 06.11.1981 р. звільнено з посади у звязку з проходженням служби в армії; згідно наказу №2-к від 02.01.1984 р. ОСОБА_1 прийнято на постійну роботу на посаду тракториста з 02.01.1984 р. у відділ №1 згаданого радгоспу; згідно розпорядження №98/102-К від 23.12.1998 р. позивача звільнено за власним бажанням з радгоспу та переведено на посаду тракториста іншого підприємства.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 р. у справі №191/1182/18 (провадження №2-о/191/21/18) встановлено, що архівні довідки №Т-72, Т-73, №Т-74, Т-75 від 12.02.2018 р. та №Т-81 від 13.02.2018 р. виданих Архівним відділом Синельниківської районної ради Дніпропетровської області належать ОСОБА_1. Також, вказаним рішенням встановлено факт, що ОСОБА_1 працював на посаді тракториста з 1984 р. по 1998 р.

У відповідності до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені даним рішенням є преюдиціальними при вирішенні справи по суті.

Таким чином, записами в трудовій книжці, архівними довідками та рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018р. у справі №191/1182/18 (провадження №2-о/191/21/18) підтверджено перебування позивача на посаді тракториста у спірні періоди.

Згідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника встановлює «Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років», затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України № 18-1 від 10.11.2006, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за № 1231/13105 (надалі Порядок № 18-1).

Згідно з п. 3 Порядку № 18-1 Підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Отже, встановлені обставини справи та вимоги законодавства свідчать про надання позивачем усіх передбачених законодавством документів щодо підтвердження пільгового стажу спірних періодів.

Відповідачем наявність наданих документів (трудової книжки, архівних довідок, рішення суду) підтверджена, про що вказано у оскаржуваному рішенні Комісії.

Доводи органу пенсійного фонду в обґрунтування оскаржуваного рішення та відмови, з огляду на вимоги законодавства, не є підставами для відмови у зарахуванні періодів стажу з 05.08.1981 р. по 09.11.1981 р., з 02.01.1984 р. по 21.12.1998 р. до пільгового стажу позивача для призначення пенсії.

Крім того, не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Таким чином, суд не вбачає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи ОСОБА_1 на посаді тракториста у періоди з 05.08.1981 р. по 09.11.1981 р., з 02.01.1984 р. по 21.12.1998 р. до пільгового стажу для призначення пенсії, відтак позовні вимоги 1 та 2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих правомірності своїх дій та рішень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 р. по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 245 КАС України, є саме зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати пенсію ОСОБА_1 з 13.07.2018 р. згідно поданої заяви та доданих документів із врахуванням періодів роботи з 05.08.1981 р. по 09.11.1981 р. та з 02.01.1984 р. по 21.12.1998 р. на посаді тракториста, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, позовна вимога позивача щодо зобовязання органу пенсійного фонду виплачувати пенсію з 13.07.2018 р. згідно поданої заяви та доданих документів із врахуванням періодів роботи з 05.08.1981 р. по 09.11.1981 р. та з 02.01.1984 р. по 21.12.1998 р. на посаді тракториста, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не може бути задоволена, оскільки вказана вимога направлена на захист прав та інтересів позивача на майбутнє, які ще не є порушеними, тоді як за ст.5 КАС України передбачено захист вже порушених прав і інтересів особи. Крім того, задоволення такої вимоги у повному обсязі в рамках розгляду цієї справи, матиме наслідком втручання у дискреційні повноваження субєкта владних повноважень, а такі дії суду є неприпустимими.

За таких обставин, позовна вимога 3 підлягає частковому задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наведених обставин у сукупності, позовна заява підлягає задоволенню в частині визнання неправомірним рішення Комісії з питань підтвердження стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №11 від 02.08.2018 р., визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні пільгової пенсії з 13.07.2018 р. та зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати пенсію ОСОБА_1 з 13.07.2018 р. згідно поданої заяви та доданих документів із врахуванням періодів роботи з 05.08.1981 р. по 09.11.1981 р. та з 02.01.1984 р. по 21.12.1998 р. на посаді тракториста, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Такого способу захисту, на думку суду, достатньо для відновлення порушеного права позивача в рамках розгляду даної справи.

Відповідно до ч.2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на належне отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (з коригуванням обраного способу судового захисту), судовий збір у розмірі 704,80 грн. належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246-247, 249, 255, 287, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення, відмови та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково;

Визнати неправомірним рішення Комісії з питань підтвердження стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №11 від 02.08.2018 р.;

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні пільгової пенсії з 13.07.2018 р.;

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати пенсію ОСОБА_1 з 13.07.2018 р. згідно поданої заяви та доданих документів із врахуванням періодів роботи з 05.08.1981 р. по 09.11.1981 р. та з 02.01.1984 р. по 21.12.1998 р. на посаді тракториста, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 26.11.18

Суддя В.С. Віхрова

З оригіналом згідно

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун