Справа № 817/919/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1586/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя першої інстанції Недашківська К.М., м. Рівне, повний текст складено 27.06.2018),

В С Т А Н О В И В :

29 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу Міністра оборони України від 01.07.2013 №219 (по особливому складу) в частині звільнення підполковника ОСОБА_1 з військової служби в запас Збройних Сил за пунктом «є» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність); визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 19 серпня 2013 року №178 (по стройовій частині) в частині виключення підполковника ОСОБА_1 зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення; поновлення на військовій службі на посаді командира 29 окремого розвідувального батальйону (командира військової частини НОМЕР_3 ); стягнення з Міністерства оборони України на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, за період з 19 серпня 2013 року по 15 травня 2014 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду. Зауважив, що строк звернення до суду ним не був пропущений, оскільки про чинність вказаних наказів він дізнався лише 02.03.2018. Позивач оскаржував наказ Міністерства оборони України №337 від 21.05.2013 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким до нього було застосовано стягнення звільнення зі служби. Суд визнав цей наказ протиправним та скасував його. Однак, відповідач на виконання зазначеного протиправного наказу прийняв інші накази, які у подальшому мали бути скасовані відповідачами, адже такі є похідними. З 2014 року він був призваний на війському службу у зв`язку з мобілізацією і у 2015-2016 роках виконував свій військовий обов`язок в зоні АТО. Тому був позбавлений можливості реалізувати своє право на судовий захист.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали з таких мотивів.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, процесуальними нормами закріплено обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, у випадку встановлення судом після відкриття провадження у справі факту пропуску позивачем строку звернення до суду та з метою встановлення всіх фактичних обставин, за яких може бути прийнято рішення про залишення позову без розгляду, суд має залишити позовну заяву без руху для надання позивачу строку на усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд дійшов висновку про пропуск позивачем встановленого процесуальним законодавством строку звернення до суду під час підготовчого засідання після відкриття провадження у даній адміністративній справі. Однак, встановивши, що позовну заяву подано позивачем із пропуском визначених законодавством строків, суд не надав можливості позивачу подати заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, в якій позивач міг обґрунтувати поважність причин пропуску такого строку або надати інші докази поважності таких причин, шляхом залишення позовної позивача без руху, на підставі ч. 13 ст. 171 КАС України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю будь-якій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Після дослідження поданої позовної заяви, судом першої інстанції постановлено ухвалу від 3 квітня 2018 року, якою відкрито провадження у даній адміністративній справі. В мотивувальній частині зазначено, що відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення, тощо.

Таким чином, за наслідком перевірки позовної заяви та доданих до неї матеріалів, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для повернення позовної заяви, чи відмови у відкритті провадження у справі.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції послався на ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якими встановлено: якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду; якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд достеменно не встановив початок перебігу строку для оскарження наказів, законність яких є предметом оскарження.

В оскаржуваній ухвалі суд чітко не вказав, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав, тобто не було встановлено належним чином, чи був позивач ознайомлений з оскаржуваними наказами під підпис чи в інший спосіб (оголошення).

Також суд першої інстанції не дав оцінки наведеним у позовній заяві ОСОБА_1 обставинам, які за твердженням позивача, перешкоджали йому вчасно дізнатися про порушення його прав та звернутися до суду із позовом про їх захист. Це, зокрема, факти призову на військову службу з призначенням на посаду заступника командира батальйону, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини ВО113 від 16 травня 2014 року №2, а також перебування і участь у бойових діях в зоні АТО, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_4 № 17 від 7 липня 2017 року у 2015-2016 роках (а.с. 34).

Крім того, суд першої інстанції, безпідставно дійшов висновку про порушення позивачем строку звернення до суду з позовом про стягнення грошового забезпечення, оскільки Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначив, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність встановлених ст. 123 КАС України підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки після відкриття провадження у справі жодних нових обставин встановлено не було, а при розгляді клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд не надав можливість позивачу подати клопотання про поновлення строку звернення до суду.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 817/919/18 - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст складено 29 листопада 2018 року.