Справа № 353/1096/17
Суддя: Лущак Н. І.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 353/1096/17
Провадження № 2-а/353/9/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н.І.

з участю: секретаря судового засідання Риндич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, який за дорученням представляє інтереси ОСОБА_2, до Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинення певних дій у встановлений судом строк та надання суду звіту про виконання судового рішення, -

в с т а н о в и в :

23.11.2017 року ОСОБА_1, який за дорученням представляє інтереси ОСОБА_2, звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (дала Підвербцівської сільської ради), Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (далі Тлумацької РДА) в якому просили:

- визнати бездіяльність Підвербцівської сільської ради та Тлумацької РДА в питаннях забезпечення ОСОБА_2 благоустроєним житлом як біженки з грузино-осетинського конфлікту, яка легально проживає в Україні щонайменше з 2005 року (реально з 2003 року) та особою з інвалідністю ІІ групи, що триває з 2012 року, протиправною;

- відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі двох мінімальних зарплат (по одній мінімальній заробітній платі з кожного відповідача);

- зобов'язати Підвербцівську сільську раду та Тлумацьку РДА в питаннях забезпечення ОСОБА_2 благоустроєним житлом як біженки з грузино-осетинського конфлікту, яка легально проживає в Україні щонайменше з 2005 року (реально з 2003 року), та особою з інвалідністю ІІ групи, вирішити так - протягом одного місяця з часу набуття судовим рішенням законної сили прийняти відповідні рішення щодо відчуження аварійного житлового будинку в с. Підвербці на території Підвербцівської сільської ради, побудованому в 1950 році, загальною площею 32 кв.м., житловою - 18 кв.м., в якому проживає ОСОБА_2, у власність ОСОБА_2, без проведення аукціону, оскільки вартість проведення аукціону значно перевищує вартість даного будинку, - по балансовій його вартості, в результаті чого реально передати у власність ОСОБА_2 цей будинок та отримати з ОСОБА_2 упродовж наступного місяця часу грошові кошти за відчуження названого будинку по балансовій його вартості, через два місяці часу з дня набуття рішенням суду законної сили, надати суду звіт про виконання судового рішення.

Свої вимоги обґрунтували тим, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є біженкою з зони грузино-абхазького конфлікту.

Щонайменше з дати 09.12.2005 року позивач легально проживає в Україні в статусі біженки, проте згідно довідки від 31.05.2017 року № 128/02-24 Підвербцівської сільської ради вбачається, що позивач на території, підвідомчій цій раді, проживає з грудня 1993 року та живе в будинку комунальної власності, побудованому в 1950 році, загальною площею 32 кв.м., житловою - 18 кв.м., будинок потребує капітального ремонту.

В 2011 році позивач ОСОБА_2 пробувала повернутися в місце, звідки стала біженкою, проте ця спроба не вдалася, тому позивач вирішила доживати свого віку в Україні (на території Підвербцівської сільської ради).

Позивач з моменту повернення в Україну, тобто з 2012 року добивається належних умов проживання на території Підвербцівської сільської ради. Однак позивачу понад п'ять років часу внаслідок бездіяльності відповідачів не забезпечуються елементарні умови соціального захисту як біженцю з грузино-осетинського конфлікту, а також особі з інвалідністю ІІ групи, при тому усьому, що вона проживає в Україні понад 12 років, а саме не забезпечується придатне для життя житло, внаслідок цього чоловік позивача помер, бо проживання в сирості та холоді прискорило йому смерть, очевидно, що відповідачі своєю бездіяльністю аналогічний вихід з ситуації запрограмували й щодо позивача, а тому в такому разі позивач піддається зі сторони відповідачів тривалим іншим жорстоким, нелюдським і таким, що принижують гідність, видам поводження, внаслідок чого позивачу заподіюється системна моральна шкода, що триває щонайменше п'ять років часу підряд, тому позивач вважає, що адекватний розмір щодо її відшкодування становить 6500 грн. (дві мінімальні заробітні плати).

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам будинків з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Оскільки позивач не є громадянином України, не має підстав на приватизацію будинку в якому проживає. Якщо б позивач ОСОБА_2 була громадянкою України, то оскільки будинок має загальної площі 32 кв.м., житлової - 18 кв.м., то вона могла б претендувати на приватизацію 31 кв.м. загальної площі та на продажу їй надлишків загальної площі, бо на приватизацію мають право лише громадяни України.

Будинок, в якому проживає позивач, хоч і аварійний, проте саме він нагадує непрості роки життя позивача як біженки, тому позивач не проти придбати даний будинок у власність, зважаючи на те, що його балансова вартість майже дорівнює 0,00 грн., позивач вважає, що суд може зобов'язати відповідачів відчужити цей будинок позивачу по балансовій вартості без проведення по ньому аукціону, вартість на проведення якого значно перевищуватиме вартість об'єкту аукціону, тим більше, що відповідачі стверджують, що понести капітальний ремонт цього будинку неспроможні по причині відсутності фінансових і матеріальних ресурсів.

Тому позивач вбачає, що вимога зобов'язати відповідачів відчужити аварійний будинок, в якому проживає позивач по балансовій вартості без проведення аукціону, вартість на проведення якого значно перевищуватиме вартість об'єкту аукціону, підлягає задоволенню.

23.11.2017 року справу було внесено до системи автоматизованого розподілу, однак згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Після виходу судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. з відпустки, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.11.2017 року дану справу передано останній для розгляду.

29.11.2017 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області було відкрито провадження у вищевказаній адміністративній справі, у порядку ст. 107 КАС України, редакція якого діяла на момент подачі адміністративного позову.

14.12.2017 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від представника Тлумацької РДА Бачука І.І. надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він просив в задоволенні позову в частині позовних вимог до Тлумацької РДА відмовити повністю. В запереченні вказав, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та незаконними з наступних підстав:

Відповідно до п. 3 договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та Підвербцівською сільською радою, орендар зобов'язаний за свій рахунок проводити ремонт орендованого приміщення та сплачувати за електроенергію протягом дії договору.

Відповідно до порядку викупу та оренди комунального майна, комунальним, визнається майно, яке перебуває у комунальній власності. Правом комунальної власності визнається право територіальної громади села, селища або міста володіти, економно та ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через представницькі органи місцевого самоврядування.

Відчуження комунального майна регулюється загальними положеннями законодавчих актів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Останні вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Договори купівлі-продажу державного або комунального майна, які укладаються в процесі приватизації шляхом викупу, продажу на аукціоні або за конкурсом, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню відповідно до ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» і ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Листом від 04.04.2017 року № Х-187 Тлумацька РДА повідомила заступника голови Івано-Франківської ОДА про те, що в четвертому кварталі 2016 року за кошти районного бюджету було придбано та завезено позивачу будівельні матеріали (цемент та шлакоблоки), а згідно розпорядження голови Тлумацької РДА від 09.11.2016 року «Про надання одноразової грошової допомоги громадянам району» позивачу було видано 3000 грн. цієї допомоги на ремонт будинку, за рахунок кошторису, який передано на соціальний захист населення, при цьому рекомендовано сільському голові Підвербцівської сільської ради вжити заходів з проведеня капітального ремонту вказаної будівлі (а.с. 34-36).

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим КАС України викладено в новій редакції.

18.12.2017 року від ОСОБА_1, який за дорученням представляє інтереси ОСОБА_2, до суду надійшла заява про зміну підсудності справи, у якій він просив на підставі ст. 20, п.3 ч. 1 ст. 29 КАС України (в редакції 2017 року) передати адміністративну справу на розгляд Івано-Франківському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05.01.2018 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, справу за вищевказаним адміністративним позовом, передано на розгляд по суті Івано-Франківському окружному адміністративному суду.

30.01.2018 року ухвалою судді Івано-Франкіського окружного адміністративного суду Матуляка Я.П., залишеної без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 року, зазначену адміністративну справу передано на розгляд до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області.

18.04.2018 року адміністративну справу було внесено до системи автоматизованого розподілу та протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду 18.04.2018 року дану справу передано судді Лущак Н.І. для продовження розгляду.

Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.04.2018 року справу за вищевказаним позовом прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області на 14 год. 00 хв. 18.05.2018 року.

В судове засідання 18.05.2018 року особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено до 11 год. 19.06.2018 року. В судовому засіданні 19.06.2018 року розгляд справи було відкладено, оскільки представник відповідача Підвербцівської сільської ради Лесюк М.М., який з'явився в судове засідання, не представив суду документів, що підтверджують його повноваження як голови Підвербцівської сільської ради. В подальшому розгляд справи було призначено на 23.08.2018 року, 13.09.2018 року, 20.09.2018 року та 08.11.2018 року, однак справу тричі, а саме 23.08.2018 року, 13.09.2018 року та 08.11.2018 року було відкладено за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1, а судове засідання призначене на 20.09.2018 року було відкладено за клопотанням представника відповідача Підвербцівської сільської ради Лесюка М.М.

В судове засідання 22.11.2018 року позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який за дорученням представляє її інтереси, не з'явилися, однак 21.11.2018 року на електронну адресу суду ОСОБА_1 подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити без подальшої участі в судовому засіданні позивача та/чи представника позивача, та задовольнити позов. В заяві вказав, що голова Підвербцівської сільської ради пробував переконати суд та позивача, що вживе усіх заходів для того, щоб позивачу як біженцю було забезпечено та організовано соцільний захист в Україні, проте, цього не зробив. Отже, у позивача немає підстав щось більше доводити у суді, крім того, що наведено в позовній заяві, тим більше, що факти, викладені в ній, ні один з відповідачів ні спростував, ні заперечив. Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В судове засідання 22.11.2018 року представник Тлумацької РДА не з'явився, однак на адресу суду подав заяву, якій просив справу розглянути без його участі. Факти викладені в заперечені підтримав в повному обсязі.

Представник Підвербцівської сільської ради в судове засідання 22.11.2018 року не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 203).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав:

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7 ч.1 ст. 4 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Судом встановлено, що згідно довідки № 06/1271-04 від 24.09.2004 року, виданої Консульською службою Посольства Грузії в Україні, громадянин ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, і його дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно є біженцями із зони грузино-абхазького конфлікту (а.с. 3).

Відповідно до тимчасової посвідки на проживання серії НОМЕР_1, виданої 09.12.2005 року безстроково, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки Грузії, с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області з 13.12.2005 року (а.с. 5). Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 31.10.2002 року Тлумацьким УПФУ, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є пенсіонером та отримує пенсію для осіб з інвалідністю ІІ гр. загального захворювання з 01.04.2002 року по вічно (а.с. 8).

Згідно архівної довідки № 402101-20 від 22.05.2017 року, виданої архівним відділом Тлумацької РДА Івано-Франківської області, вбачається, що ОСОБА_2 (позивач) в 1194-1996 роках перебувала членом та працювала в с/с «Промінь» с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області різноробочою (а.с. 6).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання № 113/2-22 від 14.08.2012 року, складеного Підвербцівською сільською радою, ОСОБА_2 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_3, є особою з інвалідністю ІІ групи, на роботу за межі району та області завниця та чоловік не виїжджають, транспортних засобів не має. В склад сім'ї ОСОБА_2 входить чоловік ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, особою з інвалідністю ІІ групи. Громадяни проживають у комунальному житловому будинку загальною площею 40 кв.м., житловою площею - 18 кв.м. на правах оренди (орендна плата становить 10 грн. в місяць). ОСОБА_2 та ОСОБА_8 - одинокі, проживають в АДРЕСА_1 з 1993 року, як біженці із зони грузино-абхазького конфлікту. Власного житла не мають. Будинок, в якому вони проживають глинобитний, вік його становить більше півстоліття, знаходиться в аварійному стані (а.с. 7).

14.07.2012 року за № 114/2-22 відповідач Підвербцівська сільська рада звернулася з відношення до директора Тлумацького територіального центру п. П.Сулимі, в якому вказав, що на території ради з 1993 року проживають біженці із зони грузино-абхазького конфлікту громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_8 у житловому будинку комунальної власності на правах оренди (орендна плата становить 10 грн. в місяць). До 2011 року громадяни жили з надією повернутися додому, довго збирали кошти на поїздку. Восени 2011 року поїхали в Грузію, але весною повернулися хворі і вимучені, остаточно вирішили доживати віку на Україні. Будинок, в якому вони проживають глинобитний, якому понад 50 років, він знаходиться в аварійному стані. В даний час, через складні погодні умови задня стіна житлового будинку тріснула, стеля розмокає. Сім'я не проти придбати даний будинок, але продаж комунальної власності можливий тільки через аукціон. Витрати на проведення аукціону будуть перевищувати вартість даного будинку. В сільській раді коштів, щоб допомогти даній сім'ї, немає (а.с. 9).

Відповідно до листів-повідомленнь Тлумацької РДА № Х-351 від 20.07.2015 року та № Х-256 від 16.03.2016 року, було розглянуто звернення ОСОБА_2 (позивач) та встановлено, що остання проживає у глинобитному будинку, який знаходиться в аварійному стані і не підлягає ремонту (дах протікає, стіни розмокли і в будь-який час можуть обвалитися). Територііальний центр обслуговує ОСОБА_2 з 04.04.2014 року. Їй надаються послуги соціальним робітником, згідно із затвердженим графіком (2 рази у тиждень по 2 години). Зважаючи на аварійний стан будинку, дирекція територіального центру неодноразово пропонувала ОСОБА_2 переселитись до стаціонарного віділення для постійного проживання одиноких непрацездатних громадян у с. Петрів Тлумацького району Івано-Франківської області. Однак ОСОБА_2 категорично відмовилася, мотивуючи відмову тим, що вона бажає проживати в с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області та вести власне господарство. Одночасно поінформували, що у зв'язку з відсутністю коштів у районному бюджеті на даний час допомоги у прибданні житла не має можливості (а.с. 10, 11).

Також, крім вищезазначених обставин, Тлумацька РДА листом- повідомленням № Х-1309 від 12.01.2017 року повідомила ОСОБА_2 (позивач) та заступника голови Івано-Франківської ОДА про те, що в IV кварталі 2016 року за кошти районного бюджету було придбано та завезено заявниці необхідну кількість цементу та 100 шт. шлакоблоків для укріплення стін даного будинку. У І півріччі 2017 року буде проведено косметичний ремонт та укріплення будинку (а.с. 12).

Відповідно до листів-повідомленнь Тлумацької РДА № Х-187 від 04.04.2017 року та № Х-222 від 20.04.2017 року було розглянуто звернення ОСОБА_2 (позивач) та встановлено, що в IV кварталі 2016 року за кошти районного бюджету було придбано та завезено позивачу ОСОБА_2 будівельні матеріали (цемент та шлакоблоки), а згідно розпорядження голови Тлумацької РДА № 867 від 09.11.2016 року «Про надання грошової допомоги» (а.с. 37) ОСОБА_2 (позивач) виплачена одноразова грошова допомога в сумі 3000 грн. на ремонт будинку за рахунок кошторису, які передбачені на соціальний захист населення. Також, враховуючи, що житловий будинок, в якому проживає заявниця, перебуває на балансі Підвербцівської сільської ради, рекомендовано сільському голові вжити заходів з проведення капітального ремонту даної будівлі (а.с. 13, 14-15).

Згідно листів-повідомлень Тлумацької РДА № Х-257 від 15.05.2017 року та № Х-352 від 04.07.2017 року, за дорученням керівника облдержаднімістрації, було розглянуто звернення ОСОБА_2 (позивач) та встановлено, що враховуючи незабезпеченість районного бюджету на 2017 рік коштами на потреби соціальної сфери, вирішити питання капітального ремонту житлового будинку немає можливості. Крім того, проінформовано, що житловий будинок, в кому проживає позивач, перебуває на балансі Підвербцівської сільської ради і питання ремонту повинно вирішувати керівництво сільської ради, акумулюючи кошти з місцевих платників податків (а.с. 16, 17).

Відповідно до листа-повідомлення Тлумацької РДА № Х-482 від 15.08.2017 року за дорученням керівництва облдержаднімістрації, було розглянуто звернення ОСОБА_2 (позивач) та встановлено, що за інформацією сільського голови с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області Лесюка М.М. у с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області проживає ОСОБА_2 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1, особа з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, яка отримує пенсію в розмірі 1347 грн., має статус біженки із зони грузино-абхазського конфлікту. Позивач проживає у глинобитному будинку комунальної власності, який наданий сільською радою, згідно договору за плату (10 грн. у місяць), у якому зазначено, що орендар обов'язується самостійно і за власний рахунок здійснювати поточний та капітальний ремонт. Свідоцтво на право власності будинку відсутнє. Заперечень у відчуженні житлового будинку сільська рада не має, однак продаж комунальної власності можливий тільки через аукціон. Дані кошти у бюджеті сільської ради відсутні (а.с. 18).

Пунктом 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Статтею 15 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено права особи, яку визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зокрема, особа, яку визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, має рівні з громадянами України права на: пересування, вільний вибір місця проживання, вільне залишення території України, крім обмежень, встановлених законом; працю; провадження підприємницької діяльності, не забороненої законом; охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування; відпочинок; освіту; свободу світогляду і віросповідання; направлення індивідуальних чи колективних письмових звернень або особисте звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб цих органів; володіння, користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; звернення за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; безоплатну правову допомогу в установленому порядку. Особа, яку визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, має рівні з громадянами України права у шлюбних та сімейних відносинах. Особа, яку визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, має право на одержання грошової допомоги, пенсії та інших видів соціального забезпечення в порядку, встановленому законодавством України, та користування житлом, наданим у місці проживання. Особа, яку визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, користується іншими правами і свободами, передбаченими Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 як біженці із зони грузино-абхазького конфлікту було надано житловий будинок в с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області, який перебуває у комунальній власності, на правах оренди.

Відповідно до ст. 50 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Згідно статті 132-1 Житлового кодексу Української РСР до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому цим Кодексом. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання також надаються особам, яких визнано біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту, та громадянам, які вимушені залишити жиле приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому законом. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих жилих приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам. Жила площа в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, встановленими для проживання громадян у гуртожитках.

Нормами статті 18-1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що поточний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться

орендарем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендодавцем або іншим балансоутримувачем цього майна за його рахунок, якщо інше не встановлено договором. Якщо орендодавець або інший балансоутримувач майна, переданого в оренду, не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його використанню відповідно до призначення та умов

договору, орендар має право: відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту в рахунок орендної плати, або вимагати відшкодування вартості ремонту; вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до статті 3Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків),

житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в

них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Окрім цього, згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. А згідно ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки судом не встановлено завдання позивачу ОСОБА_2 втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями або бездіяльністю відповідачів Тлумацької РДА та Підвербцівської сільської ради, суд приходить до виснову, що підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу не має. Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 не є громадянином України та не має підстав на приватизацію будинку в якому проживає, а також те, що діючим законодавством не передбачено окремої процедури щодо відчуження житла по нульовій балансовій вартості без проведення аукціону, суд не вправі своїм рішення зобов'язувати відповідачів виходити за межі своїх повноважень та діяти у спосіб, що не передбачений законодавством України.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Згідно ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

При такому вирішенні позову, враховуючи те, що позивач ОСОБА_2. являється особою з інвалідністю ІІ-ої групи (копія посвідчення серії НОМЕР_2, а.с. 8) та є звільненою від сплати судового збору, то судовий збір слід покласти на рахунок держави.

На підставі наведеного, ст. 19 Конституції України,ст.ст. 50, 132-1 Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,керуючись ст.ст. 2, 4-11, 13, 77, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, який за дорученням представляє інтереси ОСОБА_2, до Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинення певних дій у встановлений судом строк та надання суду звіту про виконання судового рішення - відмовити.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.І. Лущак