Справа № 813/4440/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/2840/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 року (головуючого судді Гулика А.Г.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 13 год. 01 хв. у справі №813/4440/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.12.2016 року звернувся в суд з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (судом замінено належного відповідача управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області), в якому просить визнати незаконною і скасувати постанову про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 431801,33 грн №ВП48388641 видану 24.10.2016 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області державним виконавцем Шелінською Ю.А.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов повністю, посилаючись на те що, суд першої інстанції помилково робить висновок про застосування до порядку та підстав винесення оскаржуваної постанови від 24.10.2016 року нового Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року та встановлює відмінний порядок стягнення виконавчого збору ніж той що застосовувався на час дії старого Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки повторна постанова про відкриття виконавчого провадження винесена до набрання чинності новим законом, а саме 11.08.2015 року, а згідно нового законодавства є чітке дотримання порядку та процедури відкриття самого виконавчого провадження на підставі частини 3 статті 40 нового Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. А тому слід враховувати норми Закону України «Про виконавче провадження» у старій редакції (грудень 2014 - квітень 2015 року). Згідно частини 3 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю, жодною із статей Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено права державного виконавця повторно виносити постанову про стягнення виконавчого збору з підстав невиконання одного і того ж самого виконавчого документа ( у цьому випадку це виконавчий лист №464/11058/13-ц від 01.10.2014 року).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року скасовано, провадження у справі закрито та роз'яснено позивачу, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 року справу № 813/4440/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, прийнято до провадження суду. Призначено справу №813/4440/16 до апеляційного розгляду у судове засідання на 28.11.2018.

Сторони в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України тут і надалі в чинній редакції).

Згідно статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Павлишина Т.І. від 19.11.2014 відкрито виконавче провадження №45521598 з виконання виконавчого листа №464/11058/13-ц, виданого 01.10.2014 Сихівським районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 4318013,31 грн. Боржнику надано строк для добровільного виконання судового рішення до 26.11.2014 та попереджено, що в разі невиконання вказаного рішення у встановлений строк розпочнеться процедура примусового виконання та з боржника підлягатиме стягненню, зокрема, виконавчий збір.

У строк, наданий для добровільного виконання, ОСОБА_1 судове рішення не виконав, у зв'язку з чим старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Павлишин Т.І. виніс постанову від 15.12.2014 ВП №45521598 про стягнення з божника виконавчого збору у сумі 431801,33 грн.

24.04.2015 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Павлишин Т.І. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення).

22.07.2015 стягувач повторно звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з заявою про звернення до примусового виконання виконавчого листа №464/11058/13-ц, виданого 01.10.2014 Сихівським районним судом м.Львова. За наслідком розгляду вказаної заяви 11.08.2015 старший держаний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №48388641.

Як вбачається зі штампу канцелярії Головного територіального управління юстиції у Львівській області 28.09.2016 за вхідним №44040/02.1-35 на адресу управління надійшов лист від ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» (стягувача у ВП №48388641), в якому повідомлено, що кредит за виконавчим листом №464/11058/13-ц, виданим 01.10.2014 Сихівським районним судом м.Львова, закрито.

З огляду на вказаний лист від ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», 24.10.2016 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінська Ю.А. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження №48388641 на підставі пункту 9 частина 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення).

Крім того, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінська Ю.А. винесла постанову від 24.10.2016 ВП №48388641 про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 431801,33 грн.

Не погоджуючись з постановою відповідача про стягнення виконавчого збору від 24.10.2016 ВП №48388641 у сумі 431801,33 грн., позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправною і скасування постанови.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV, чинний на момент відкриття виконавчого провадження №45521597 та №48388641) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 606-ХІV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно із статтею 27 Закону України №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 вказаного Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 вказаного Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню. Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. У разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому вказаним Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Судом встановлено, що позивач не виконав вимоги виконавчого листа №464/11058/13-ц від 01.10.2014 у строк, наданий йому державним виконавцем для добровільного виконання судового рішення у постанові про відкриття виконавчого провадження від 19.11.2014 №45521598. Вказана обставина визнана позивачем.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач правомірно виніс постанову від 15.12.2014 ВП №45521598 про стягнення з божника ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 431801,33 грн. Вказана постанова позивачем не виконана, виконавчий збір не сплачений, що сторонами визнається.

Згідно із частиною 6 статті 28 Закону №606-XIV (в редакції чинній на момент прийняття постанови від 15.12.2014 ВП №45521598) у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.47, п.2, 8 ч.1 ст.49 вказаного Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Як встановив суд виконавче провадження №45521598 завершене на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення).

З огляду на наведене, у відповідача не було підстав для виділення постанови про стягнення виконавчого збору від 15.12.2014 ВП №45521598 в окреме провадження, як і не було підстав для здійснення виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання вказаної постанови в межах ВП №45521598.

З аналізу наведених положень Закону №606-XIV вбачається, що норма частини 3 статті 28 вказаного Закону (щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю) покликана запобігти повторному стягненню з боржника виконавчого збору за примусове виконання в межах одного і того ж виконавчого документа.

Позивач не сплатив виконавчий збір за примусове виконання виконавчого листа №464/11058/13-ц від 01.10.2014, ні в межах виконавчого провадження №45521598, ні в межах виконавчого провадження №48388641.

Суд враховує, що строк пред'явлення до виконання постанови від 15.12.2014 ВП №45521598 про стягнення з божника ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 431801,33 грн. закінчився 16.12.2015, а відтак, вказана постанова не може бути звернута до примусового виконання.

З огляду на наведене, суд не бере до уваги доводи позивача про порушення його права, яке полягає в повторному стягненні з нього оскарженою постановою виконавчого збору у сумі 431801,33 грн. за примусове виконання виконавчого листа №464/11058/13-ц від 01.10.2014.

Суд встановив, що при винесенні оскарженої постанови про стягнення виконавчого збору від 24.10.2016 ВП №48388641 відповідач керувався частиною 3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404).

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон №1404, згідно з яким примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 1 Закону № 1404 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною першою статті 40 Закону №1404 визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1404 на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Крім того, згідно із пунктом 8 розділу ІІІ (Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження) Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону, про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що оскільки закінчено виконавче провадження постанова від 24.10.2016, передбаченим пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404, виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. За приписами даного Закону № 1404 та Інструкції № 512/5 постанова про стягнення виконавчого збору підлягає виділенню в окреме провадження та виконується самостійно. В межах виділеного провадження про виконання даної постанови виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Доводи скаржника з посиланням на пункт 7 Прикінцевих положень Закону №1404 в якому зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності вказаним Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності вказаним Законом. Після набрання чинності вказаним Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до вказаного Закону є необгрунтованими. Оскільки винесення постанови про стягнення виконавчого збору є процесуальною діяльністю державного виконавця з прийняття рішення та не є виконавчою дією. Так, відповідно до статті 13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених вказаним Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що державний виконавець правомірно, керуючись статтею 27 та частиною 3 статті 40 Закону №1404 (чинного на момент винесення оспорюної постанови), виніс постанову про стягнення виконавчого збору від 24.10.2016 ВП №48388641. Вказана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

Вказане відповідає правовій позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі № 816/823/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, а оскаржувана постанова винесена відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 року у справі №813/4440/16 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль