Справа № 810/2620/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2620/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року (повний текст виготовлено 25 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач, ОСОБА_3, звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила:

визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області щодо відмови ОСОБА_3 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни;

зобов'язати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області встановити ОСОБА_3 статус інваліда ві йни та видати відповідне посвідчення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно встановлено обставини справи. Зокрема, позивач посилається на те, що ухвалюючи рішення, Київський окружний адміністративний суд припустився помилкового висновку про те, що позивачем не були надані всі необхідні документи на підтвердження того, що він брав участь у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, тому не має права на встановлення статусу інваліда війни із видачею відповідного посвідчення.

21 вересня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач підтримує правову позицію суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 19.04.1994 та вкладкою до нього НОМЕР_1 (а.с. 9)

На даний час позивач є інвалідом 2-ї групи, захворювання пов'язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АА № 009971 (а.с. 10).

Згідно із експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС, захворювання позивача пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 13).

За наслідками розгляду звернення ОСОБА_3 з вимогою про надання статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення Управлінням соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області листом від 14 травня 2018 року було відмовлено в наданні такого статусу. Відповідач мотивував відмову тим, що позивач не представила документ, який містить інформацію залучення її до складу формувань Цивільної оборони (а.с. 37).

Вважаючи таку відмову протиправною та незаконною, ОСОБА_3 звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Стаття 4 Закону №796-XII ветеранами війни визнає осіб, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Пункт 9 статті 7 Закону №796-XII до інвалідів війни відносить осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон № 3552-ХІІ містить також обов'язкову умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Колегія суддів звертає увагу на те, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт, згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Згідно Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302, "Посвідчення інваліда війни" видається органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

На підтвердження своїх доводів на отримання статусу "інвалід війни" позивачем до суду першої інстанції було надано: копію паспорта, сторінки - 1: 2; 3; 10; 11; копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи від 24.12.1997 року серії НОМЕР_2 та вкладки до посвідчення від 02.09.1998 року серії НОМЕР_2; копію довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 05.03.1994 року серії 2-18 АА № 009971; копію експертного висновку Міністерства охорони здоровя України 09.03.1998 року № 008367; копію трудової книжки.

Із перелічених копій документів вбачається, що ОСОБА_3 у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має відповідний статус і користується пільгами. Ці обставини, свідчать про те, що на позивача, як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ.

Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що він брав участь у таких заходах.

Проте, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (п. 1 ч. 1ст. 9 Закону № 796-ХІІ).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року третю особу - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації було зобов'язано надати розпорядчі документи з приводу залучення ОСОБА_3 та Чорнобильської районної санітарної епідеміологічної станції до виконання функцій Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, починаючи з 26 квітня 1986 року.

На виконання вищезазначеної ухвали суду, від Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації надійшов лист № 01.1-23/1562 від 12 листопада 2018 року, в якому зазначено про відсутність відомостей та розпорядчих документів щодо залучення ОСОБА_3 та Чорнобильської районної санітарної епідеміологічної станції до виконання функцій Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, починаючи з 26 квітня 1986 року.

Апелянт посилається на лист Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації №01 1-14/797 від 23 травня 2018 року. Листом зазначено, що в архіві департаменту, під грифом «обмеження доступу», наявні розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області з питань ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видані починаючи з 26 квітня 1986 року. Зазначені розпорядчі документи начальника Цивільної оборони Київської області містять прямі вказівки щодо організації заходів Цивільної оборони Київської області, а також обласним організаціям та установам, при цьому вони не містять відомостей щодо залучення до цих робіт конкретних підприємств та окремих громадян. Лист не був предметом дослідження Київського окружного адміністративного суду, оскільки як зазначає апелянт, був отриманий після ухвалення судового рішення.

Оскільки при зверненні до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області позивач не долучав лист Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації №01 1-14/797 від 23 травня 2018 року, то відповідач при прийнятті рішення не мав можливості з ним ознайомитись та прийняти рішення із врахуванням інформації, зазначеної в ньому.

Однак, позивач не позбавлений права повторно звернутись до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області з усіма наявними документами для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі їй відповідного посвідчення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем до відповідача не були подані всі необхідні документи на підтвердження того, що він брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, тому не має права на встановлення статусу інваліда війни із видачею відповідного посвідчення.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ немає.

Даний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року по справі № 279/12162/15-а та від 07 червня 2018 року по справі №377/797/17.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 28.11.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма

v