Справа № 826/4885/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року № 826/4885/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (08720, АДРЕСА_1) з позовом до Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 24), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області №60/29-2960 від 19.09.2017 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової компенсації у зв'язку з втратою годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою відповідно до вимог частини 1 статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області призначити ОСОБА_1 одноразову компенсацію у зв'язку з втратою годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті одноразової компенсації у зв'язку із втратою годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У судове засідання, призначене на 19.07.2018, сторони не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

19 липня 2018 року через канцелярію суду від позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3.

Позивач та її чоловік перебували у шлюбі з 02.03.1999 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1).

Від шлюбу у позивача залишилася малолітня дитина, ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, серія та номер НОМЕР_2, яке видане 03.05.2017.

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії №4451 від 11.07.2017, за результатами розгляду звернення Позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 07.06.2017 документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_2 встановлено основний діагноз - злоякісне новоутворення правої нирки з метастазами. Згідно експертного висновку захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивача, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач має посвідчення дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 2А, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою № НОМЕР_4, дата видачі 10.08.2017.

У серпні 2017 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області з проханням про призначення одноразової компенсації у зв'язку з втратою годувальника, смерть якого пов'язана з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС.

Листом від 19.09.2017 №60/29-2960 Обухівська районна державна адміністрація управління соціального захисту населення Київської області відмовила позивачу у виплаті одноразової компенсації у зв'язку з втратою годувальника, смерть якого пов'язана з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС.

Так, у вказаному листі відповідач зазанчив, що одноразова компенсація у зв'язку з втратою годувальника здійснюється на підставі документів, які зазначені у пункті 7 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 760 від 26.10.2016 (у редакції, чинній на момент звернення). В свою чергу, ОСОБА_1 не було надано повного переліку документів, а саме, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 (із вкладкою).

За переконанням позивача, відмова Обухівської районної державної адміністрації управління соціального захисту населення у Київській області у призначенні одноразової компенсації є протиправною, оскільки суперечить вимогам статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що суттєво обмежує її конституційні права та інтереси.

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Правовий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру визначено у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до положень статті 48 Закону №796-XIІ (у редакції, що діяла на дату смерті чоловіка позивача), одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім'ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеного припису закону постановою Кабінету Міністрів України був від 26 жовтня 2016 р. N 760 був затверджений Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 7 наведеного Порядку (у редакції, що діяла на дату смерті чоловіка позивача та на дату звернення до відповідача), одноразова компенсація у зв'язку з втратою годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, виплачується дружині чи чоловікові в разі, коли вони не одружилися вдруге, сім'ї померлого годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якій є непрацездатні особи, що були на утриманні померлого на момент його смерті.

Виплата одноразової компенсації здійснюється на підставі: свідоцтва про смерть; посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 (із вкладкою); свідоцтва про шлюб; експертного висновку міжвідомчої експертної комісії з установлення причинного зв'язку хвороби, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, іншої ядерної аварії, участі в ядерному випробуванні, військовому навчанні із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт або військово-лікарської комісії, що діє в системі МВС, СБУ чи Міноборони.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що єдиною підставою для відмови позивачеві у виплаті одноразової компенсації слугував факт відсутності у позивача посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи саме категорії 1. Жодних доказів того, що позивач одружилась вдруге після смерті чоловіка матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 48 Закону №796-XIІ Кабінету Міністрів України було делеговано лише право встановлення порядку та розміру компенсації та жодним чином законодавець не наділив Кабінет Міністрів України правом визначати категорію та перелік таких осіб, як то передбачено положеннями статті 48.

Таким чином, враховуючи приписи статті 48 Закону №796-XIІ, відповідно до яких одноразова компенсація виплачується всім без виключення дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою суд дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України врегульовуючи питання здійснення таких виплат та визначаючи, що таке право дружини (чоловіки) мають лише за умови надання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, по іншому визначив коло осіб, які мають право на таку компенсацію.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28.10.2009 №28-рп/2009, Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України, керуючись у своїй діяльності законами при врегулюванні у своїх актах відповідних питань, не може змінювати, доповнювати чи розширювати зміст цих законів.

Керуючись положеннями частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд у спірних правовідносинах застосовує положення Закону №796-XIІ, який має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України.

Крім того, із положень статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

При вирішенні даного спору застосуванню підлягають положення статті 58 Конституції України, за змістом якої, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Окрім того, судом також взято до уваги той факт, що постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2017 №924 були внесені зміни до Положення №760, відповідно до яких пункт 7 передбачає, що отримання одноразової компенсації можливе за умови надання, зокрема, документа, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї; складення ядерних зарядів та здійснення на них регламентних робіт, із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, факт того, що чоловік позивача є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та його захворювання, що призвело до смерті, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відсутності факту одруження вдруге позивачем, суд дійшов висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення статті 48 Закону №796-XIІ, а не положення постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2017 №924, які були чинними на дату звернення позивача.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області призначити ОСОБА_1 одноразову компенсацію у зв'язку з втратою годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосуванні практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Беручи до уваги ст.13 Конвенції, яка вказує про те, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Сhahal v. Тhе United Kingdom, (22414/93) [1996] ЕСНR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Беручи до уваги, що позивач надав усі документи, які є підставою для призначення одноразової компенсації у зв'язку з втратою годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, і відповідачем не було зазначено будь-яких інших обставин, які б перешкоджали в її призначені, ніж ті, яким судом надано відповідну оцінку, суд дійшов висновку, що вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги саме у такий спосіб, суд бере до уваги позицію, викладену у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14, відповідно до якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені ним у рішенні «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988, відповідно до яких запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень (у тому числі колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов'язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області у призначенні одноразової компенсації у зв'язку з втратою годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, що оформлена листом від 19.09.2017 №60/29-2960.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 24) призначити одноразову компенсацію ОСОБА_1 у зв'язку з втратою годувальника, ОСОБА_2, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду 17.08.2018

Суддя Панченко Н.Д.