Справа № 826/15840/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 листопада 2018 року № 826/15840/15

Окружний адміністративний суд м. Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства Внутрішніх справ України, третя особа : Державна казначейська служба України про визнання протиправними та дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 (надалі - позивачі/ ОСОБА_1, ОСОБА_2.) до Міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач) про:

- визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства Внутрішніх справ України щодо направлення листа №18/5-ЦА-Н-63 о/п, 72 о/п, 567 від 17.06.2014 р. до Міністерства доходів і зборів України з додатками заяв про злочини щодо Позивачів, які останні подали до МВС України в порядку ст..214 КПК України.

- зобов'язати Відповідача спростувати інформацію викладену в листі №18/5-ЦА-Н- 63 о/п, 72 о/п, 567 від 17.06.2014 р. та відшкодувати Позивачам моральну шкоду в розмірі 250 000 грн (по 125000 грн. кожному Позивачу).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що службовими особами відповідача було протиправно направлено запит до Міністерства доходів і зборів України, щодо необхідності проведення стосовно позивачів перевірки за можливим порушенням податкового законодавства. Разом з запитом про необхідність проведення стосовно позивачів перевірки щодо можливого порушення податкового законодавства, службовими особами департаменту внутрішніх справ МВС було долучено копії заяв позивачів та звернень разом з додатками до керівництва МВС України з приводу скоєння кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що призвело до поширення конфіденційної інформації стосовно життя позивачів. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав заперечення на позовну заяву, у якому просив у задоволені позову відмовити повністю, зазначивши, що направляючи запит до контролюючих органів у сфері доходів і зборів, відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2015 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання. (суддя Нагорянський С.І.)

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2015 року адміністративний позов залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року апеляційну скаргу позивачі задоволено, скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2015 року а справу направлено до першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2015 року адміністративну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

У судовому засіданні 25.12.2015 року судом протокольно залучено Державну казначейську службу у якості третьої особи.

У зв'язку з закінченням повноважень судді Нагорянського С.І. протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 04.03.2016 року на підставі розпорядження №976 від 04.03.2016 року адміністративну справу №826/15840/15 передано для розгляду судді Качуру І.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.03.2016 року адміністративну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

У судовому засіданні 20.07.2016 року судом протокольно було залучено у якості співвідповідача Департамент внутрішньої служби Національної поліції України.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, у судовому засіданні 17.04.2018 року судом встановлено, що позивачем пред'явлено позовні вимоги, які згідно ч. 6 ст. 12 КАС України належить до справ незначної складності та у відповідності до ч. 1 ст. 257 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи зазначені обставини, судом у судовому засіданні було ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Матеріали справи свідчать, що 17 червня 2014 року співробітниками департаменту внутрішньої безпеки міністерства внутрішніх справ України направлено лист від 17.06.2014 № 18/5- ЦА-Н-63 оп, 72о/п, 567 до Міністерства доходів та зборів України, щодо проведення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перевірки, з метою встановлення порушень в галузі податкового законодавства.

Вищезазначений запит в ДВБ МВС України було зареєстровано за вихідним № 18/5- ЦА-Н-63 оп, 72о/п, 567 та підписаний одним із керівників департаменту - ОСОБА_4

Як встановлено з листа ДФС України від 29.09.2014 р. до запиту було долучено додаток на 12 аркушах наших заяв та звернень до МВС України з приводу скоєння стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кримінального правопорушення по якому відкрито три провадження за ознаками ч. 1, ч.2 ст. 289 КК України, та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані потерпілими.

Позивачі вважають дії службових осіб що виразились у направлені запиту - протиправними та такими, що порушують їх права та законні інтереси, а тому звернулись до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному (в тому числі юридичним особам) статтею 55 Конституції України.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» (у редакції що діяла на момент вказаних правовідносин), міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Основними завданнями міліції, згідно зі статтею 2 Закону є:

забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів;

запобігання правопорушенням та їх припинення;

охорона і забезпечення громадського порядку;

виявлення кримінальних правопорушень;

участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством;

забезпечення безпеки дорожнього руху;

захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань;

виконання адміністративних стягнень;

участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Статтею 5 Закону передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань. При звертанні до громадянина працівник міліції зобов'язаний назвати своє прізвище, звання та пред'явити на його вимогу службове посвідчення. У взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти високу культуру і такт.

Міліція не розголошує відомостей, що стосуються особистого життя людини, принижують її честь і гідність, якщо виконання обов'язків не вимагає іншого.

Міліція тимчасово, в межах чинного законодавства, обмежує права і свободи громадян, якщо без цього не можуть бути виконані покладені на неї обов'язки, й зобов'язана дати їм пояснення з цього приводу.

Разом з тим, судом встановлено, що направляючи запит від 17.06.2014 № 18/5- ЦА-Н-63 оп, 72о/п, 567 до Міністерства доходів та зборів України, щодо проведення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перевірки, з метою встановлення порушень в галузі податкового законодавства, службові особи департаменту внутрішньої безпеки МВС не мали на це повноважень чи підстав встановлених чинним законодавством.

Також, суд звертає увагу, що в матеріалах адміністративної справи міститься копія витягу з ЄРДР №00001187 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 365 КК України по факту перевищення владних повноважень працівниками ДВБ МВС України в рамках якого позивачів визнано потерпілими.

Обґрунтовуючи, свою позицію відповідачем не надано жодних нормативно-правових чи розпорядчих актів, які б надавали їм беззаперечне право на звернення до органів доходів і зборів з таким запитом з метою інформування про можливе правопорушення в галузі податкового законодавства вчинене позивачами.

Суд зазначає, що збір інформації щодо осіб, які не працюють в системі органів МВС не є компетенцією ДВБ МВС України. Крім цього надання стороннім особам, в тому числі і органам податкової, що не є структурними підрозділами системи МВС, особистих даних заявників, звернення яких розглядається в підрозділах МВС України, даних що містяться у матеріалах кримінальних проваджень, розслідування яких віднесено до компетенції слідчих органів МВС України є виходом за межі своєї компетенції.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що дії Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства Внутрішніх справ України щодо направлення запиту №18/5-ЦА-Н-63 о/п, 72 о/п, 567 від 17.06.2014 р. до Міністерства доходів і зборів України з додатками заяв про злочини щодо позивачів, які останні подали до МВС України в порядку ст..214 КПК України є протиправними.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача спростувати інформацію викладену в листі №18/5-ЦА-Н- 63 о/п, 72 о/п, 567 від 17.06.2014 р. та відшкодувати моральну шкоду, суд зазначає наступне.

Позивачі просять зобов'язати відповідача спростувати інформацію викладену в листі №18/5-ЦА-Н- 63 о/п, 72 о/п, 567 від 17.06.2014 р. про порушення податкового законодавства.

Однак доказів недостовірності даної інформації позивачами не надано суду.

Згідно ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до ч. 4, 7 ст. 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Разом з тим, слід зазначити, що під час розгляду даної справи судом лише надавалась оцінка діям суб'єкта владних повноважень щодо направлення такого запиту до органів доходів і зборів, однак судом не надавалась оцінка інформації у даному запиті про можливі порушення у сфері податкового законодавства позивачами.

Щодо вимог позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає, що позивачами недоведено факт завдання останнім такої шкоди саме тими діями, які оскаржуються ними в даному провадженні.

Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 1167 названого Кодексу, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки доказів заподіяння позивачам моральної шкоди діями відповідача, пов'язаними з направленням запиту до Міністерства доходів і зборів, суду надано не було, переконливих доводів щодо спричинення такої шкоди відповідачем саме оскаржуваними в даному провадженні діями не наведено, суд зазначає про про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (04053, АДРЕСА_1) та ОСОБА_2 (04053, АДРЕСА_1) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства Внутрішніх справ України щодо направлення листа №18/5-ЦА-Н-63 о/п, 72 о/п, 567 від 17.06.2014 р. до Міністерства доходів і зборів України з додатками заяв про злочини щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, які останні подали до МВС України в порядку ст.214 КПК України.

У задоволені інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя І.А. Качур