Справа № 465/8263/14-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 листопада 2018 року

Київ

справа №465/8263/14-а

адміністративне провадження №К/9901/42681/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 465/8263/14-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року (у складі колегії суддів Левицької Н.Г., Обрізка І.М., Кухтея Р.В.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач або ОСОБА_2) звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова (далі - відповідач або Управління), в якому просив:

визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова в застосуванні даних довідки про заробіток для обчислення пенсії від 06 квітня 2009 року № 5;

визнати протиправним і нечинним обчислення при призначенні пенсії розмірів стажу роботи, страхового стажу, пенсії;

визнати протиправним і нечинним обчислення при перерахунку пенсії розмірів стажу роботи, страхового стажу, пенсії;

визнати протиправним ненадання відповідей на звернення;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова провести обчислення стажу роботи у відповідності до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ);

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова провести обчислення страхового стажу у відповідності до статті 9 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 04 січня 1998 року № 16/98 ВР (далі - Закон № 16/98 ВР), частини другої статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу по формі ОК-5 від 11 вересня 2014 року;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова провести перерахунок пенсії станом на 16 червня 2014 року відповідно до Закону № 1058-IV за даними, які містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу по формі ОК-5 від 11 вересня 2014 року;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова провести обчислення компенсації, зв'язаної з індексацією пенсії з 17 червня 2014 року;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова провести виплату з 17 червня 2014 року різницю між перерахованою пенсією та фактично виплаченою.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04 червня 2014 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова із заявою та документами для призначення пенсії за віком. Для цього надав довідку про заробітну плату за період з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1995 року, видану 06 квітня 2009 року ВАТ "Львівський завод гідромеханічних передач". Позивач вказав, що отримав лист від Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова від 18 червня 2014 року № 64-с/8, яким йому було відмовлено у застосуванні при обчисленні пенсії за віком довідки про заробітну плату за період з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1995 року, оскільки немає можливості провести перевірку вищевказаної довідки та підтвердити достовірність зазначених в ній даних, так як первинні документи ВАТ "Львівський завод гідромеханічних передач" на підставі яких нараховувалась заробітна плата за вищевказаний період знищені під час пожежі. Позивач вважає такі дії Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова незаконними, а тому просить позов задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановляючи це рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що обов'язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати в період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, а надана позивачем довідка - не підтверджена первинними документами.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Франківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 04 червня 2014 року та прийняти рішення, із врахуванням висновків, викладених у судовому рішенні. Визнано правомірною бездіяльність Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова щодо неприйняття рішення за зверненням позивача.

Частково задовольняючи позов, апеляційний прийшов до висновку про протиправність дії управління ПФУ у Франківському районі м. Львова за результатами поданих позивачем заяв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 06 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 465/8263/14-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 05 червня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 465/8263/14-а та призначив її до розгляду ухвалою від 22 листопада 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 23 листопада 2018 року.

Від відповідача та позивача надійшли клопотання про розгляд справи за участю представників, в задоволенні яких було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач 04 червня 2014 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова із заявою та документами для призначення пенсії за віком.

Загальний страховий стаж відповідно до записів трудової книжки та даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду на даний час складав 34 роки 03 місяці 24 дні.

Для призначення пенсії за віком позивач: представив довідку про заробітну плату за період з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1995 року, видану ВАТ "Львівський завод гідромеханічних передач" 06 квітня 2009 року № 5.

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова від 18 червня 2014 року № 64-с/8 провести перевірку довідки про заробітну плату за період з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1995 року та підтвердити достовірність зазначених в ній даних актом перевірки немає можливості, оскільки первинні документи, на підставі яких нараховувалась заробітна плата за вищевказаний період, знищені під час пожежі.

Вважаючи незаконними дії відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, частково задоволено позовні вимоги. Відповідач наголошує, що для призначення пенсії позивач надав довідку про заробітну плату в період з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1995 року, видану ВАТ «Львівський завод гідромеханічних передач» 06 квітня 2009 року № 5, яка, однак, не підтверджена первинними документами. Провести перевірку вищезазначеної довідки неможливо, адже документи за вищевказаний період знищені під час пожежі на ВАТ «Львівський завод гідромеханічних передач». Відповідно до статті 101 Закону № 1788-ХІІ передбачена відповідальність за достовірність даних і документів, виданих для оформлення пенсії. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. З огляду на це, як зазначає відповідач, відсутні підстави для застосування при обчисленні пенсії за віком довідки про заробітну плату за період з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1995 року.

27 березня 2017 року на касаційну скаргу відповідача надійшло заперечення, в якому позивач наголошував на тому, що внаслідок протиправних дій Управління, його посадових осіб унеможливлено встановити наявність чи відсутність на підприємстві первинних документів про нарахування йому заробітної плати за спірний період для підтвердження даних довідки про заробітну плату для обчислення пенсії. Крім того, Законом № 1058-IV не врегульовано підтвердження даних довідки про заробітну плату для обчислення пенсії в разі втрати з причин, незалежних від застрахованої особи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року відповідає, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суди попередніх інстанцій мали з'ясувати, зокрема, чи було оскаржувані дії та рішення Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова здійснені, зокрема, у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були такі дії (бездіяльність) здійснені пропорційно та своєчасно.

Згідно із вимогами статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв.

Колегія суддів щодо доводів касаційної скарги зазначає наступне.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок), встановлено перелік документів, які додають до заяви про призначення для пенсії.

Зокрема, підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку, передбачено, що за бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року (додаток 1).

Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Як встановлено судом апеляційної інстанції відповідач листом від 18 червня 2014 року № 64-с/8, наданого за результатами звернення позивача від 04 червня 2014 року, повідомив позивача, що провести перевірку довідки від 06 квітня 2009 року про заробітну плату за період з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1995 року, виданої ВАТ "Львівський завод гідромеханічних передач", немає можливості, оскільки, відповідно до листа ВАТ "Львівський завод гідромеханічних передач", первинні документи, на підставі яких нараховувалась заробітна плата, знищені під час пожежі.

Колегія суддів Верховного Суду, як і суд апеляційної інстанції, погоджується з позицією Верховного суду України викладеною у постанові від 17 березня 2015 року щодо обов'язковості підтвердження нарахування заробітної плати первинними документами, проте, обставини справи, які мали місце у справі, яку розглядав Верховний Суд України, та обставини даної справи відрізняються, і не підтвердження первинними документами заробітної плати не може бути однозначною, самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволені позову ОСОБА_2 у зв'язку із наступним.

Так, судом апеляційної інстанції в судовому засіданні досліджено Акт про пожежу від 09 липня 2012 року, який знаходиться в матеріалах справи, і який свідчить про пожежу на підприємстві, і з його змісту вбачається, що пожежа сталась у недіючому цеху ВАТ "Львівський завод гідромеханічних передач", крім того, пожежею було знищено сміття на площі 15 кв. У графі акта "Пожежею пошкоджено": стоїть прочерк, тому незрозуміло, на яких підставах ґрунтувався висновок про те, що пошкоджено саме первинні документи, які підтверджували стаж, заробітну плату. Відтак, будь-які належні докази відсутності можливості надати запитувані документи чи докази їх знищення в матеріалах справи відсутні.

Відповідачем, в касаційній скарзі не наведено жодних доводів для спростування зазначених тверджень.

Питання правомірності ненадання витребуваних первинних документів з товариства не є предметом дослідження в межах даної справи, однак, у суду є підстави вважати, що відповідачем не було вжито достатніх дій для перевірки правильності даних, наведених у довідці від 06 квітня 2009 року про заробітну плату за період з 01 січня 1991 року по 31 рудня 1995 року, виданої ВАТ "Львівський завод гідромеханічних передач", відповідно до його повноважень, передбачених Порядком.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду бере до уваги висновки суду апеляційної інстанції, який встановив, що надана позивачем довідка відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зокрема, в ній міститься посилання на первинні документи на підставі яких вона видана.

Відтак, позивачем з свого боку, як особою, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком було дотримано усі вимоги чинного на момент подачі заяви законодавства.

Таким чином колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком, діяло не на підставі та не у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У зв'язку із чим Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про протиправність дії управління ПФУ у Франківському районі м. Львова за результатами поданих позивачем заяв.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch V. The United Kingdom " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS V. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції , має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій у справі.

Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що касаційний суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко