Справа № 466/4286/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/607/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Донченко Ю.В., час ухвалення судового рішення 12 год 07 хв у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ВР №008313 від 19.04.2018.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.07.2018 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26.07.2018 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що зупинка автомобіля відбулась безпідставно, з порушенням ст.ст.8, 35 Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено підстави зупинки автомобіля працівниками поліції

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що в контексті положень ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Суть правопорушення за її змістом полягала в тому, що ОСОБА_1 19.04.2018 приблизно 07 год 05 хв в м.Львові, керуючи транспортним засобом та повертаючи ліворуч з вул. Морозна, 8 на вул. Морозна 5 не ввімкнув лівий покажчик повороту та при перевірці документів не мав при собі та не пред'явив посвідчення водія, чим порушив пункт 2.10 ПДР України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення повністю доведений належними та допустимими доказами.

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, до яких суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 цього Кодексу передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оспорюваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, якою передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Пунктом 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема серед іншого, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями п.2.4 ПДР визначено, що на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувались вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як видно з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного суду від 08.11.2018 було скасовано постанову Шевченківського районного суду у м.Львові від 30.05.2018 за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження по справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 19.04.2018 о 03 год 15 хв у м. Львові по вул. Дорошенка, 21, керував транспортним засобом марки «Daimler chrysler» номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло), у зв'язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення та вилучено посвідчення водія на транспортний засіб.

Разом з тим, як встановлено судом та з долученого відеозапису позивача вбачається, що при складанні протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, посадовими особами було порушено вимоги ст.265-1 цього Кодексу та Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1086 від 17.12.2008 (далі - Порядок №1086).

Згідно ч.1 ст.265-1 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу, тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами.

Аналогічні положення містяться в Порядку №1086.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, в його основу покладено висновок про належність та достовірність як доказу відеозапису відповідача, при цьому, не взято до уваги відеозапис позивача, зазначивши при цьому, що останній, визнав факт керування транспортного засобу без посвідчення водія.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що того ж дня, на протязі декількох годин, позивача було зупинено на вул. Морозній та притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у зв'язку з відсутністю у нього посвідчення водія, чим, на думку відповідача, він порушив пункт 2.10 ПДР України.

Колегія суддів, детально вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що безпосередньо у прямому причинному зав'язку із складанням відповідачем оспорюваної постанови є порушення працівником поліції прямої норми, яка зобов'язує його видати тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. У випадку зазначеного порушення, працівник поліції перебрав на себе повноваження суду, рішенням якого особу може бути позбавлено права керування.

В комплексному аналізі наведених вище обставин, слід зазначити, що представник відповідача в судове засідання не з'явився, не виконавши при цьому обов'язок, як суб'єкта владних повноважень, правомірність прийнятого ним рішення, як визначено у ч.2 ст.77 КАС України.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування оспорюваної постанови є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

З урахуванням встановлених судом обставин та беручи до уваги положення ч.3 ст.286 КАС України, суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оспорювана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст.ст. 34, 243, 286, 310, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року по справі № 466/4286/18 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ВР №008313 від 19.04.2018, а провадження по справі закрити

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 26.11.2018.